Справа № 640/19962/22
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання незаконними дій та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила суд за результатами розгляду справи дії керівника Одеської обласної прокуратури щодо примусової праці та примусового присвоєння статусу «прокурор» ОСОБА_1 поза її вільним волевиявленням визнати незаконними та скасувати видані ним накази:

- наказ № 2605к від 09.12.2021 про скасування наказу прокурора Одеської області від 03.04.2007 №131 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення з посади старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області та з органів прокуратури, а також поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді;

- наказ № 2618к від 09.12.2021, яким ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в управлінні представництва інтересів держави в суді Одеської обласної прокуратури.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, відмовляючи у відкриті провадження, суд першої інстанції зазначив, що позивачка не погоджується з порядком виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2008 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 у справі № 2-а-256/08.

Суд зазначив, що метою даного позову є зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повного виконання рішень суду у справі № 2-а-256/08, а тому заявлені позовні вимоги не можуть становити самостійний предмет адміністративного позову, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України встановлена інша процедура судового контролю за виконанням рішення суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково звузив доводи і підстави позову та помилкового визначив, що позивачка не погоджується з порядком виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 року у справі №2-а-256/08.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що постановлене судове рішення на користь позивачки відповідачем виконується у невстановленому законом порядку, що порушує її права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконним та скасовано наказ прокурора Одеської області від 03 квітня 2007 року №131, поновлено позивача на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва в суді та захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень прокуратури Одеської області з моменту звільнення, тобто з 03 квітня 2007 року; стягнуто з прокуратури області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 28733,81 грн. та моральну шкоду в сумі 2 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2008 року виправлено описку у постанові від 29 травня 2008 року, а саме: зазначено, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та прокуратури Одеської області задоволено, у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, постанову суду першої інстанції та ухвалу суду від 22 липня 2008 року про виправлення описки скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2010 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року - без змін.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 08 жовтня 2020 року у справі "Горяйнова проти України", яке набуло статусу остаточного 08 січня 2021 року, констатовано порушення Україною статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та допущено втручання в право ОСОБА_1 на свободу вираження поглядів, яке не супроводжувалося належними процесуальними гарантіями та не було пропорційним переслідуваній законній меті.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд судових рішень за виключними обставинами, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2010 року скасовано, справу передано на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду як суду апеляційної інстанції.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та прокуратури Одеської області залишено без задоволення, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2008 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2008 року, якими частково задоволено позов ОСОБА_1 та виправлено описку у постанові суду, залишено без змін.

Одеською обласною прокуратурою на виконання вищевказаних судових рішень винесено наказ № 2605 від 09.12.2021, яким скасовано наказ прокурора Одеської області від 03.04.2007 № 131 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом звільнення з посади старшого прокурора відділу забезпечення участі в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в судах прокуратури Одеської області та з органів прокуратури та поновлено останню на вказаній посаді з 03.04.2007. Також винесено наказ №2618 від 09.12.2021 року, яким позивачці тимчасово визначено робоче місце в управлінні представництва інтересів держави в суді Одеської обласної прокуратури.

Позивачка, не погоджуючи із оскаржуваними наказами, вважаючи їх незаконними, звернулася до суду із позовом за захистом своїх прав.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що, як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом даного позову є наказ №2605к від 09.12.2021 року про скасування наказу прокурора Одеської області від 03.04.2007 №131, а також наказ №2618к від 09.12.2021 року, яким позивачці тимчасово визначено робоче місце в управлінні представництва інтересів держави в суді Одеської обласної прокуратури.

На переконання позивачки, зазначені накази відображають лише вибіркове та часткове виконання судового рішення у справі № 2-а-256/08, що є незаконним, що й стало підставою для звернення до суду.

Колегія суддів враховує заявлені позивачкою підстави, з якими вона пов`язує протиправність оскаржуваних наказів, та які вказують на те, що позивачка пов`язує протиправність наказів не з фактом їх видання, а з обставинами, які призвели до того, що такі накази не призводить до реального виконання рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Більш того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Верховний Суд також зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення виконуються безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України, зокрема, зазначених вище.

Невиконання судового рішення або виконання такого рішення не у повному обсязі не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Вказаний правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 (№К/9901/5159/18), від 03.04.2019 року у справі № 820/4261/18 (№ К/9901/1062/19).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 по суті висловлює незгоду з порядком виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 29 травня 2008 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2021 у справі № 2-а-256/08.

Кодексом адміністративного судочинства України встановлений спеціальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Разом з тим позивачка оскаржила накази відповідача, видані на виконання судового рішення, постановленого у справі №2-а-256/08 шляхом подання адміністративного позову, а не заяви в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до належного виконання судового рішення.

Виходячи із зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть становити самостійний предмет адміністративного позову, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України встановлена інша процедура судового контролю за виконанням рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а посилання скаржника на те, що на момент ухвалення судом рішення у справі у справі ст.ст. 287, 382, 383 КАС України не існувало є помилковим, оскільки відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315, частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 16 травня 2023 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко