Справа № 120/373/23
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 травня 2023 р. Справа № 120/373/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Барської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

17.01.2023 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Барської міської ради (далі відповідач, Рада).

У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо надання неповної інформації на запит від 10.01.2023;

- визнати протиправними дії відповідача щодо пропозиції відшкодувати витрати пов`язані з виготовленням цифрових копій документів шляхом сканування для надання інформації на запит;

- визнати протиправними дії відповідача щодо надсилання рахунку та встановлення розміру витрат на виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування для надання інформації на запит;

- визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення рішенням виконкому від 25.03.2021 № 32 фіксованого розміру витрат на копіювання, друк та сканування документів що надаються за запитами на інформацію, без розрахунку фактичних витрат на копіювання, друк та сканування однієї сторінки документу що надаються запит на інформацію;

- зобов`язати відповідача протягом п`яти днів після набрання рішення суду законної сили надати повну та достовірну інформацію на запит від 10.01.2023.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.01.2023 позивач скерував на електронну пошту Барської міської ради запит на інформацію, в якому просив надіслати на його електронну адресу повні, достовірні та якісні копії всіх сторінок усіх журналів реєстрації вихідної документації, звернень, запитів, листів та інших вихідних документів Барської міської ради за період з 01.03.2022 по 30.04.2022 включно.

16.01.2023 на електронну адресу позивача надійшла відповідь на запит. До листа - відповіді відповідач долучив частину інформації яка запитувалася на 10 аркушах та роз`яснив, що загальний обсяг інформації становить 30 аркушів, а тому заявнику необхідно відшкодувати витрати на сканування. До відповіді долучено копію рахунку, в якому зазначена вартість виготовлення однієї сторінки 2,60 грн, кількість сторінок 20 та сума 52 грн за виготовлення копій шляхом сканування.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що у статті 21 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" указано, у яких випадках запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк документів, які надаються на публічний запит. На переконання позивача, у цьому Законі йдеться саме про копіювання та друк паперових копій документів, а не їх сканування.

Крім того, позивач вважає неправомірними дії щодо розрахунку фактичних витрат у рішенні відповідача від 25.03.2021 № 32 "Про затвердження розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами на інформацію та порядку відшкодування цих витрат". На його думку, цей розрахунок теж суперечить ч. 2 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та порушує конституційне право на доступ до інформації.

Ухвалою від 20.01.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому Рада заперечує проти адміністративного позову. Відповідач вказує, що затвердженні рішенням виконавчого комітету Барської міської ради розміри плати за копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію, прийняті відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" та в межах граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 № 740.

Відповідач зазначає, що Радою надано відповідь на запит та запитувані документи в тій кількості сторінок, яку чинним законодавством дозволено надавати безоплатно. Також у відповіді на запит позивачу роз`яснювалась можливість отримання решти запитуваної інформації після оплати фактичних витрат, пов`язаних з копіюванням (скануванням).

Надавши оцінку аргументам, що наведені сторонами у позові та відзиві, а також поданим разом із заявами по суті справи доказам, суд встановив наступне.

10.01.2023 ОСОБА_1 надіслав на електронну адресу Барської міської ради запит на інформацію, в якому просив надати повні, достовірні та якісні копії всіх сторінок всіх журналів реєстрації вихідної документації, звернень, запитів, листів та інших вихідних документів Барської міської ради за період з 01.03.2022 по 30.04.2022 включно (а.с. 14).

Листом від 16.01.2023 № 03/126 Барська міська рада повідомила, що відповідно до ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Відповідач зауважив, що запитувана інформація відображена на 30 аркушах. Позивачеві запропоновано здійснити відшкодування за виготовлення електронних копій носіїв інформації у кількості 20 арк., згідно рахунку для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію. Тому, позивачеві надіслано запитувану інформацію лише на 10 аркушах (а.с. 15-16).

До цього листа відповідачем надано рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023 (вх. № 05-запит від 10.01.2023) та запропоновано здійснити оплату наданого рахунку з метою реалізації права позивача на доступ до публічної інформації у сумі 52 грн (а.с. 17).

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується наступними мотивами.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб`єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України та відповідними спеціальними законами, а саме Законом України "Про інформацію" від 02.10.1996 № 2657-XII (далі - Закон від 02.10.1996 № 2657-XII) та Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон від 13.01.2011 № 2939-VI).

Згідно з ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон від 02.10.1996 № 2657-XII визначає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону від 02.10.1996 № 2657-XII визначено, що інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

У свою чергу порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом від 13.01.2011 № 2939-VI.

Запит позивача був поданий та розглянутий відповідачем саме в порядку, визначеному Законом від 13.01.2011 № 2939-VI, а тому суд надає оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами у зв`язку з поданням та розглядом такого запиту саме крізь призму вимог Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до статті 1 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до статті 5 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Щодо статусу відповідача як розпорядника публічної інформації, то суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, з поміж інших, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відтак відповідач - орган місцевого самоврядування, відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні положень ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI.

В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону № 2939-VI).

Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право скористатися своїм правом на подання інформаційного запиту у встановленому законодавством порядку, якому кореспондує обов`язок розпорядника інформації надати на нього відповідь.

Однак вказане право запитувача не є абсолютним, адже відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку коли особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком.

За правилами ст. 21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.

Проте у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Таким чином, частиною третьою статті 21 Закону № 2939-VI Кабінету Міністрів України делеговані повноваження для встановлення граничних норм розміру витрат на копіювання та друк документів, що узгоджується з приписами статей 19, 113, 116, 117 Конституції України.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 10.01.2023 надіслав на електронну адресу Барської міської ради запит на інформацію, в якому просив надіслати на його електронну пошту повні, достовірні та якісні копії всіх сторінок всіх журналів реєстрації вихідної документації, звернень, запитів, листів та інших вихідних документів Барської міської ради за період з 01.03.2022 по 30.04.2022 включно.

Однак, відповідач разом з листом від 16.01.2023 № 03/126 направив позивачеві лише 10 сторінок запитуваної інформації. При цьому зазначив, що для задоволення запиту в повному обсязі йому необхідно здійснити оплату витрат на сканування документів, що надаються за запитом на інформацію.

До вказаного листа додано рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023 (вх. № 05-запит від 10.01.2023). За цим рахунком за виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування у кількості 20 сторінок ОСОБА_1 запропоновано сплатити 52 грн.

Тобто відповідач не надав позивачу запитувану інформацію в повному обсязі безкоштовно з підстав її відсутності в електронному вигляді та необхідності сканування решти двадцяти аркушів документів, що й стало ключовою проблемою у цьому спорі.

Суду необхідно дати відповідь на питання: чи поширюється обов`язок запитувача відшкодувати фактичні витрати на сканування документів, які надаються у відповідь на публічний запит (переведення із паперової в електронну форму) та чи повинен розпорядник обґрунтовувати (детально розраховувати) затверджений ним розмір витрат на сканування документів.

Визначаючись щодо вказаних питань суд зауважує, що на виконання вимог ч. 3 ст. 21 Закону № 2939-VI прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року № 740, якою встановлено граничні розміри відшкодування витрат на копіювання та друк документів, що надаються розпорядниками на запити на публічну інформацію.

Тобто, у разі надання відповіді на запит на інформацію, що передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк, та у разі надання великого обсягу інформації, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів.

Вказане обумовлено необхідністю уникнення ситуацій покладення на розпорядника інформації надмірного тягаря щодо безоплатного надання інформації та обґрунтованих причин щодо неможливості надання відповіді протягом п`яти робочих днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 № 4 "Про внесення змін до граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року № 740, а саме: до переліку послуг додано виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування та встановлено для неї граничні норми витрат не більше ніж 0,1 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сканування однієї сторінки.

За такого правового регулювання, положення статті 21 Закону № 2939-VI слід розуміти так, що законодавством передбачено відшкодування витрат за виготовлення копій або друк документів обсягом більше 10 сторінок, що надаються за запитом на інформацію, на паперових носіях, а також за виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування паперових носіїв інформації. Такий правозастосовчий підхід обумовлений тим, що виготовлення електронних копій документа з паперового носія теж вимагає залучення додаткового ресурсу і матеріально-технічних затрат, а отже, потребує їх відшкодування.

Суд зазначає, що комплексне тлумачення норми статті 21 Закону № 2939-VI зі наведеними вище нормами постанов Кабінету Міністрів України не дає підстав вважати, що надання публічної інформації в електронному форматі є безумовно безоплатним, оскільки запитувана інформація може міститись у паперовій формі, що потребує переведення її в електронну форму.

Тому, вимога відповідача щодо сплати за надання сканкопій документів у відповідь на запит є правомірною та, відповідно, породжує виникнення у позивача обов`язку здійснити відповідну сплату коштів.

Висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 29.08.2022 (справа № 9901/144/20).

Крім цього суд враховує, що за загальним визначенням сканування документа - це процес створення цифрової копії документа, який передбачає використання відповідного пристрою, що фіксує зображення документа та перетворює його в цифровий формат. Отримана цифрова копія є точною копією оригінального документа, включаючи весь його текст і зображення. Таким чином, сканування є різновидом копіювання (цифровим еквівалентом фотокопіювання), оскільки створюється ідентична версія оригінального документа на іншому носії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі № 9901/496/21 дійшла висновку, що положення статті 21 Закону № 2939-VI, особливо частина перша та кореспондуюча їй частина друга цієї статті, фокусують увагу на праві отримати інформацію безкоштовно в дозволеному законом обсязі чи поза цим обсягом, якщо вона існує в запитуваному вигляді і її можна надати без витрат на виготовлення копій або коли розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк. Закон не обмежує в доступі до інформації в більшому обсязі, ніж визначений законом, але покладає на запитувача інформації обов`язок відшкодувати саме фактичні витрати розпорядника інформації за надання інформації обсягом більше 10 сторінок. Тобто умовою відшкодування зазначених витрат є не те, на якому носії відображена / збережена інформація (папір), а саме необхідність понесення витрат на задоволення запиту на інформацію.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон № 2939-VI не розрізняє паперових та цифрових копій документа, принаймні у ньому немає формулювань, за якими відшкодування фактичних витрат за копіювання / друк документа треба тлумачити вузько й пов`язувати тільки з паперовими носіями. За контекстними законодавчими приписами терміни «копіювання» та «друк» позначають насамперед будь-який процес виготовлення (множення) відповідних оригіналу документальних відомостей з використанням будь-яких засобів продукування (друку). Виготовлення електронних копій документа (якщо розпорядник їх не має і не зобов`язаний мати у своєму розпорядженні) є одним із таких способів; він теж вимагає залучення додаткового ресурсу й матеріально-технічних затрат, а отже, потребує їх відшкодування.

Як зазначалося, позивачу було направлено рахунок для здійснення оплати на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитом на інформацію від 10.01.2023 в розмірі 52 грн та повідомлено, що повна відповідь буде надана після отримання документів, що підтверджують оплату фактичних витрат, пов`язаних з наданням відповіді.

Однак, оскільки позивач не здійснив сплату коштів за вказаним рахунком, відповідач не надав повну відповідь на його запит від 10.01.2023, що цілком узгоджується із приписами п. 3 ч.1 ст. 22 Закону № 2939-VI.

Відтак, дії відповідача щодо надання позивачу частини запитуваної інформації в обсязі 10 аркушів, щодо пропозиції відшкодування витрат на сканування решти документів (20 аркушів) та щодо надсилання розрахунку та встановлення розміру витрат на сканування документів є правомірними. Тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги зобов`язального характеру які є похідними від цих вимог.

Відносно позовної вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо встановлення рішенням від 25.03.2021 № 32 фіксованого розміру відшкодування витрат за копіювання, друк та сканування документів, що надаються за запитами на інформацію, без розрахунку фактичних витрат на копіювання, друк та сканування однієї сторінки документу, суд зазначає наступне.

На виконання вимог ч. 3 ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" рішенням виконавчого комітету Барської міської ради від 25.03.2021 № 32 "Про затвердження розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами на інформацію та порядку відшкодування цих витрат" затверджено Порядок відшкодування витрат на копіювання, сканування або друк документів, що надаються за запитами на інформацію.

Відповідно до вказаного рішення вартість виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування складає 0,1 відсотка розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сканування однієї сторінки, тобто становить 2,60 грн, що повністю відповідає нормам постанови Кабінету Міністрів України від 13 липня 2011 року № 740, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 № 4, прийнятій на виконання вимог ч. 3 статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Суд зауважує, що гранична норма витрат, пов`язаних із наданням відповіді на інформаційний запит - це максимально або мінімально допустимий рівень витрат, який може застосовуватися розпорядником інформації.

Відповідно до наданого частиною третьою статті 21 Закону № 2939-VI права розпорядник інформації (відповідач) визначив розмір фактичних витрат на сканування документа в межах граничних норм, установлених постановою № 740 у редакції постанови № 4. У зв`язку із цим слід зауважити, що виключно розпоряднику інформації відомо, які саме матеріально-технічні затрати та затрати на залучення додаткового ресурсу він понесе у зв`язку з оцифруванням документа. При цьому законодавством не передбачено обов`язку Ради як розпорядника інформації створювати окремий документ з розрахунком вартості виготовлення цифрових копій шляхом сканування.

Висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 27.04.2023 (справа № 9901/454/21).

Із цих мотивів суд не погоджується з аргументами позивача про неправомірність дії відповідача щодо визначення фіксованого розміру витрат на сканування документів без наведення фактичного розрахунку цих витрат.

Відтак, при встановленні витрат відповідач діяв у відповідності із нормами ст. 21 Закону № 2939-VI та постанови Уряду від 13 липня 2011 року № 740 у редакції постанови від 15 січня 2020 № 4.

Отже, позовна вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо встановлення рішенням від 25.03.2021 № 32 фіксованого розміру відшкодування витрат за копіювання, друк та сканування документів, що надаються за запитами на інформацію, без розрахунку фактичних витрат на копіювання, друк та сканування однієї сторінки документу теж не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що запит позивача від 10.01.2023 розглянуто у відповідності із встановленою Законом № 2939-VI процедурою, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Факту понесення сторонами судових витрат які б підлягали розподілу при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову судом не встановлено.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

Відповідач: Барська міська рада - вул. Героїв Майдану, 6, м. Бар, Жмеринський район, Вінницька область, 23000, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович