Справа № 160/4990/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2023 року Справа № 160/4990/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на рапорт щодо звільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 на підставі п/пе п.6 ч.4 ст. 26 Закону України «Провійськовий обов`язок і військову службу» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять службу за контрактом»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорт від 23 лютого 2023 року прийняти рішення про звільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 на підставі п/пе п.6 ч.4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять службу за контрактом», а саме, як такий, що має необхідність догляду за хворим рідним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги позивач мотивував тим, що він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 за контрактом; 23.02.2023 він звернувся з рапортом про звільнення його з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за хворим батьком ОСОБА_2 . Проте через три дні отримав свій рапорт з резолюцією про неприйняття позитивного рішення. Вказує, що його командування цей рапорт розглянуло з порушенням встановленого порядку та не врахувало всіх обставин. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 20 березня 2023 року суд відкрив провадження в адміністративній справі № 160/4990/23 та призначив її до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
13 квітня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №4963/23ел). Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та вказує, що між сторонами відсутній предмет спору. Зокрема зазначає, що відповідно до висновку ВЛК від 30.12.2022 №5247 позивач визнаний «обмежено придатним до військової служби», у зв`язку з чим бойові завдання не виконує, на лінії зіткнення не перебуває, виконує службові обов`язки у тилових підрозділах частини. Рапорт позивача командування Військової частини НОМЕР_2 розглянуло та прийняло рішення про відмову у задоволенні рапорту, що підтверджується відповідною відміткою «не прийнято позитивного рішення» з власним підписом командира, рапорт повернуто позивачу. Таким чином вважає, що спір між сторонами відсутній. Звертає увагу, що Військова частина НОМЕР_2 не заперечує проти звільнення ОСОБА_1 з військової служби за наявності всіх обґрунтованих підстав, особливо враховуючи висновок ВЛК про обмежену придатність ОСОБА_1 до військової служби. Зазначає, що для звільнення позивача з військової служби через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками позивач має додати до рапорту докази, що саме він, а не його дружина та дорослий син, має здійснювати постійний догляд за хворим батьком. Надана довідка від 08.10.2022 не є належним доказом того, що ОСОБА_1 призначений піклувальником за хворим батьком. З посиланням на вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у задоволенні позову просить відмовити.
У відповідності до пункту 3 частини шостої ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України ця справа є справою незначної складності та згідно із ст. ст. 257, 262 Кодексу адміністративного України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до частини другої ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі- КАС Україна) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
27 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО командира Військової частини НОМЕР_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу. Контракт укладено строком на 3 роки.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 02 вересня 2020 року позивач є учасником бойових дій.
21 лютого 2023 року головний сержант ОСОБА_1 подав на ім`я командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону рапорт, відповідно до якого останній просить клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «е» пункту 6 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять службу за контрактом», а саме як такий, що має необхідність догляду за хворим батьком ОСОБА_2 . До рапорту додав копію документів, що підтверджують ступінь споріднення, довідку про склад сім`ї та інші супутні документи.
Вказаний рапорт з клопотаннями щодо звільнення командира 1 механізованої роти механізованого батальйону та командира 1 механізованого батальйону зареєстрований у стройовій частині Військової частини НОМЕР_2 23.02.2023 за вх. №5167.
Позивач вказує, що через три дні отримав поданий рапорт з відміткою «Не прийнято позитивного рішення/полковник/підпис».
Не погоджуючись з діями відповідача щодо нерозгляду рапорта у встановленому законм порядку позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідачів, викладених в відзивах на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ (далі за текстом Закон №2232).
Частинами першою та другою статті 1 Закону №2232 визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (даліЗбройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною шостою статті 2 Закону №2232 передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232.
При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, встановлені у частині п`ятій статті 26 Закону №2232 та розмежовані з огляду на період застосування: у мирний час (пункт 1); під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) (пункт 2); з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації (пункт 3).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 р. №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.03.2022 р. №2119-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 р. №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 18.04.2022 р. №2212-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 р. №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 р. №2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 р. №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15.08.2022 р. №2500-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 р. №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 р. №2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07.11.2022 р. №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 17.11.2022 р. №2738-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
З огляду на введення в Україні військового стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232, а не частиною четвертою, на яку посилається позивач.
Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232, у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації, зокрема: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Суд враховує, що підстави, зазначені у пункті 3 частини 5 статті 26 Закону №2232, носять вичерпний характер.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі Перелік).
Відповідно до вказаного Переліку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
На підтвердження підстав для звільнення позивач надав висновок лікарсько-консультативної комісії про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 03.11.2022. Відповідно до наданого висновку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує постійного стороннього догляду, являється невиліковно хворою.
Відповідно до довідки КУ «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» від 07.10.2022 №01-09/4417 ОСОБА_1 мешкає за адресою разом з батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки КП «Центр первинної медико-соціальної допомоги» від 06.10.2022 №121/3 ОСОБА_1 може бути піклувальником у батька ОСОБА_2 , 1950 року народження, матері ОСОБА_3 , 1947 року народження.
Згідно із висновком лікарсько-консультативної комісії про наявність порушень функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, від 06.10.2022 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Суд враховує, що вказаними вище Законом №2232 та Переліком встановлено вичерпну обставину для звільнення за підставою через таку сімейну обставину як необхідність постійного стороннього догляду за своїми батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком чи лікарсько-консультативної комісії.
Позивачем при зверненні з рапортом про звільнення було надано документи, а саме висновки лікарсько-консультативної комісії, що його батьки потребують постійного стороннього догляду. Відповідно до довідки щодо місця проживання судом встановлено, що єдиним співмешканцем своїх батьків є він.
Чинне законодавство не передбачає надання додаткових документів, що підтверджують відсутність інших осіб, що можуть здійснювати догляд за батьками військовослужбовця.
Згідно із п.233 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальноїпідтримки, до якого повинна бути надісланаособова справа військовослужбовця.
З матеріалів справи судом встановлено, що у позивача наявні підстави для звільнення його з військової служби відповідно до пп.«г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та приписів Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженому 12.06.2013 Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 за №413,Ю за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками. Протилежного відповідачем не доведено.
Однак позивач подав рапорт на звільнення за іншими підставами, а саме підставами, передбаченими частиною четвертою статті 26 Закону №2232, тому відповідач правомірно повернув вказаний рапорт без реалізації.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин щодо наявності у позивача права на звільнення з військової служби, відповідач не має права діяти на власний розсуд.
Проте вказаний обов`язок відповідач повинен виконати при наявності відповідних документів, надання яких встановлено законодавством.
Таким чином суд робить висновок, що у даному випадку відповідач діяв у спосіб та порядок передбачений чинним законодавством, а позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до відповідача із рапортом про звільнення на інших підставах, що передбачені частиною п`ятою статті 26 Закону №2232.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не базуються на законі.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук