Справа № 635/2608/21
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 635/2608/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Колесник С.А.,
при секретарі - Півоваровій Д.В.,
Позивач 08.04.2021 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 27 березня 2021 року, серія ДП18 №581170, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1, 8 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він не погоджується з даною постановою, вважає, що вона ухвалена з грубими процесуальними порушеннями, є необгрунтованою та не законною. Посилаючись на ст.ст. 1, 9, 19, 222, 254, 256, 258 КУпАП, ст. 16, 23 ЗУ «Про дорожній рух», ст. 380 МК, зазначає, що з вказаних норм вбачається, що обов`язковою умовою для застосування ч. 5 ст. 258 КУпАП щодо наявності в уповноваженої посадової особи обов`язку скласти протокол про аміністративне правопорушення є те, що особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення. В даному випадку, позивач заперечував та продовжує заперечувати факт вчинення ним адміністративного правопорушення, жодного протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, на його думку, протягом 24 годин (як вимагає ч. 2 ст. 254 КУпАП) складено не було. Таким чином, враховуючи, що позивач заперечував факт вчинення правопорушення, передбаченого ч. 8 ст.121 КУпАП, відповідач у справі, як уповноважена посадова особа, повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статей 258 та 256 цього Кодексу, що в силу положень ст. 251 КУпАП містить фактичні дані та під час складання якого роз`яснити ОСОБА_1 права, передбачені ст. 268 КУпАП.
Також, на думку позивача, розгляд справи повинен був відбуватися за місцем розташування органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, а не за місцем зупинки транспортного засобу за адресою: м. Харків, вул. Лесі Українки, 33, що має місце грубе порушення ст. 258, 276 КУпАП.
Позивач зазначає, що працівники патрульної поліції знехтували його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, а саме користуватися юридичною допомогою адвоката.
На думку позивача з урахуванням зазначених обставин, відповідачем було порушено процедуру та порядок притягнення його до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
У звя`зку з чим, позивач звернувся з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.04.2021 позов залишену без руху та надано строк для усунення недоліків.
На виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області позивач 08.02.2022 надав до Харківського районного суду Харківської області квитанцію про сплату судового збору та копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 08.03.2022 № 2/0/9-22 було змінено територіальну підсудність у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя під час воєнного стану Харківського районного суду Харківської області на Полтавський районний суд Полтавської області.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 09.09.2022 справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.
Справа надійшла до Київського районного суду м.Харкова 14.04.2023.
14.04.2023 на підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями зазначена цивільна справа розподілена в провадження судді Колесник С.А.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.04.2023 справу прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження.
28.04.2023 до суду від представника Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП Шенкоржевської Р. надійшов Відзив на позовну заяву (а.с. 42-50), у якому представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, з наступних підстав.
Зазначений транспортний засіб був зупинений на підставі статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Інспектор підійшов до водія, ним виявився Позивач, представився, пояснив причину зупинки транспортного засобу. Позивачеві в повному обсязі роз`яснені його права.
Вказує, що під час перевірки зупиненого транспортного засобу було виявлено, що ОСОБА_1 керував транспортний засобом MERCEDES-BENZ А140 реєстраційні номери НОМЕР_2 , щодо якого відповідно до даних з інформаційно-комунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції України водієм порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України.
Відповідно до електронних баз даних митниці з обліку та реєстрації товарів і транспортних засобів 18.09.2019 о 17:55 зареєстроване тимчасове ввезення (до 1 року) в Україну через пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» громадянином Королівства Марокко RHILANI ABDELHAMID, який має статус нерезидента , транспортного засобу особистого користування MERCEDES-BENZ А140 номерні знаки НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_3 . Таким чином, особою, відповідальною за дотримання митного режиму тимчасового ввезення (до 1 року) транспортного засобу є громадянин Королівства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , країна проживання - Королівства Марокко. Строк тимчасового ввезення транспортного засобу-до 19.09.2020 включно.
Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України врегульовано статтею 380 Митного кодексу України, якою зокрема, встановлено наступне.
Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.
Таким чином, право користування вказаного транспортного засобу на митній території України має виключно громадянин RHILANI ABDELHAMID. Станом на 27.03.2021 зазначений транспортний засіб знаходився на митній території України з порушенням чинного законодавства з питань митної справи, а саме: перевищено строк тимчасового ввезення транспортного засобу особистого користування, що підтверджується доданим до відзиву листом щодо обміну інформації Харківської митниці Державної митної служби України вх. № 1410еп від 28.02.2023. Отже, транспортний засіб було передано Позивачу, який не поміщував його у митну територію України.
Також, представник УПП в Харківській області зазначає, що до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, і накладати адміністративні стягнення, що передбачено ст.222 КУпАП.
Так, відповідно до частин 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та відповідно до частини 3 цієї ж статті протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. Разом з цим, пункт 1 частини 255 КУпАП має вичерпний перелік статей, за якими працівники Національної поліції мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Серед цього переліку відсутня частина 8 статті 121 КУпАП, що у об`єктивно вказує на абсурдність твердження позивача щодо необхідності та обов`язковості складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 8 статті 121 КУпАП.
Вищезазначені норми прямо забороняють поліцейським складати протоколи про адміністративне правопорушення за частиною 8 статті 121 КУпАП і зобов`язують^ виносити постанову про накладення адміністративного стягнення за результатами розгляду адміністративної справи.
Щодо технічного засобу, яким зафіксовано правопорушення, зазначає, що відеозапис, яким зафіксований розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно Позивача зберігався з 27.03.2021 по 25.04.2021 (включно). Ухвала суду про відкриття провадження надійшла після закінчення терміну зберігання медіафайлів, що унеможливило надання їх до суду в якості доказів.
Положення КУпАП надають поліцейському право розглядати справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху на місці зупинки транспортного засобу у скороченому провадженні.
Вказує, що твердження Позивача про те, що справа про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі розглядається лише за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, а саме: за адресою управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, не є вірним, адже юрисдикція УПП в Харківській області ДПП поширюється на всю територію міста Харків та міжнародні автошляхи державного значення, що пролягають в Харківській області. З чого випливає, що поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення з дотриманням всіх вимог статті 283 КУпАП, а отже складена постанова є законною та не призвела до порушень процесуальних прав особи, як стверджував позивач.
Щодо твердження позивача про порушення його права на користування правовою допомогою, представник зазначає, що в позовній заяві позивач стверджує, що він висловив інспектору поліції своє бажання надати йому можливість скористатись правовою допомогою, однак, поліцейським не вжито жодних дій щодо отримання позивачем правової допомоги, а тому було порушено його право на користування правовою допомогою. Відповідач не може погодитись з даним твердженням, оскільки воно об`єктивно не свідчить про порушення права позивача на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Зазначеним твердженням позивач не обґрунтував, що він вчиняв дії, спрямовані на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу чи намагався отримати правову допомогу засобами телефонного зв`язку, а поліцейський перешкоджав реалізації цього права. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Максименко проти України» та на окрему думку у справі «Лала проти Нідерландів», вказує, що санкція частини 8 статті 121 КУпАП, відповідно до якої позивача було притягнуто до відповідальності, не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак, подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень. Тому, просить суд звернути увагу, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою в тому числі і за допомогою засобів телефонного зв`язку.
Окрім цього, представник УПП в Харківській областізазначив, що позивачем не було надано жодних доказів відносно того, що він не порушував правила дорожнього руху.
Позивач у судове засідання не з"явився, про дату, час та місце розглядусправи повідомлений судом своєчасно та належним чином (а.с.68).
Представник відповідача: Управління патрульної поліції в Харківській області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи (а.с. 69).
Відповідач: Інспектор роти 5 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенант поліції Величко Д.М. про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи строки розгляду справи, те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та відсутність будь-яких заяв від відповідачів, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.
Суд, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті на предмет їх належності, допустимості, достовірності у їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1,5 Митного Кодексу України Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Згідно ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.
Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб (ч.2 ст. 31 ЗУ «Про дорожній рух»).
Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ч.1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, та цілей Закону України "Про дорожній рух", свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Позивач зазначає, що відповідач, як уповноважена посадова особа, повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Так, ч. 1 ст. 255 КУпАП має вичерпний перелік статей, за якими працівники Національної поліції мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення. Серед цього переліку відсутня частина 8 статті 121 КУпАП, з цього суд приходить до висновку, що у даному випадку виноситься постанова про накладення адміністративного стягнення за результатами розгляду адміністративної справи.
Відповідно до ч. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно ч.ч. 1, 2 розділу ІV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Відповідно до 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Змістом вказаної статті визначено, які відомості мають міститися у постанові.
У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, ч.8 ст. 121 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України (ч.8 ст. 121 КУпАП).
Щодо доводів позивача про те, що розгляд справи про адміністративне правлпорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.
Згідно частини першої статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Відповідно до п. 2.4. Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.
Щодо посилання позивача про порушення права на правову допомогу, у позовній заяві не вказано, які дії позивач вчиняв щодо залучення адвоката, не заявлялося клопотань щодо необхідності залучення до розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності адвоката, чи прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу, чи намагався отримати правову допомогу засобами телефонного зв`язку, а поліцейський перешкоджав реалізації цього права.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.02.2018 року по справі № 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.
Як вже зазначалося ст. 283 КУпАП визначено, які відомості мають міститися у постанові. Так, відповідно до ч.ч.2,3 вказаної статті Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Тобто, законодавством не передбачено зазначення у постанові марки, моделі, серійного номеру, чи сертифікований технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, чи є дозвільні документи на нього.
Також, позивач, вказав, що відповідач зобов`язаний в процесі доведення правомірності ухвалення оскаржуваної постанови надати відеозапис, який був зроблений відповідним технічним засобом, належні документи на даний засіб.
Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена Наказом № 1026 Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 (далі - Наказ №1026 ) строк зберігання відеозаписів з портативних відеореєстраторів - 30 діб. Представник УПП в Харківській області зазначила, що відеозапис, яким зафіксований розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 зберігався з 27.03.2021 по 25.04.2021 (включно). Ухвала суду про відкриття провадження надійшла після закінчення терміну зберігання медіафайлів, що унеможливило надання відповідачем їх до суду в якості доказів.
На підтвердження вказаних обставин, відповідачем надано акт № 4-21 про знищення медіафайлів, відповідно до якого зазначено, що проведеним аналізом оперативної цінності матеріалів, що зберігаються на носіях боксів збереження відеоматеріаів у період з 02.03.2021 по 20.04.2021 року визначено перелік відеоматеріалів, що втратили актуальність. Також додано перелік номерів відеореєстраторів, інформація на яких знищена шляхом стирання з серверу, у зв`язку з відсутністю в них оперативної цінності (а.с.62-65).
Суд вважає, що відповідач при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача правильно встановив наявність в діях останньої складу правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 8 ст. 121 , ч. 1 ст. 126 КУпАП, а винесена постанова серії ДП18 № 581170 від 27.03.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повністю відповідає нормам КУпАП та не підлягає скасуванню.
Будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність встановлених обставин позивачем надано не було.
При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своєї позиції, лише висловлено суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя.
Позивачем також не надано належних та допустимих доказів з приводу порушень інспектором поліції прав позивача під час складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що вчинення позивачем порушення підтверджено належними і допустимими доказами, а постанова серії ДП18 № 581170 від 27.03.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1,8 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 8 500,00 грн. винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому скасуванню не підлягає.
Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст. 139 КАС України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 77, 205, 229, 241-246, 255, 257, 263, 295, 382 КАС України, суд, -
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 17.05.2023.

Суддя С.А. Колесник