Справа № 260/3016/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Дору Ю.Ю.

03 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/3016/22 пров. № А/857/18378/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б.,Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.

представника апелянта: Шовак Я.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Габор В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 260/3016/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2022р. ОСОБА_1 звернулась із позовом до Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Буштинської селищної ради VIII скликання від 07.12.2021р. № 203 «Про внесення змін до рішення Тереблянської сільської ради від 26 08.2016р. № 133 в частині площі земельної ділянки».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.10.2022р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції, апелянт Буштинська селищна рада Тячівського району Закарпатської області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17.10.2022р. скасувати та прийняти нову постанову якою у задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта, Шовак В.Я. , в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав у ній зазначених.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Габор В.І. просили суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у 2000р. виділено у користування земельну ділянку площею 0.2500 га., що не спростував апеялнт.

Рішенням Тереблянської сільської ради Тячівського району Закарпатської обл. № 113 від 26.08.2016р. «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та надвірних споруд» надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,2500 га за рахунок земель запасу Тереблянської сільської ради, земель, які перебувають у користуванні для будівництва та обслуговування жилого будинку та надвірних споруд в АДРЕСА_1 .

04.05.2018р. замовником ОСОБА_1 уклав з виконавцем ФОП ОСОБА_3 договір про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність.

22.05.2018р. виконавець ФОП ОСОБА_3 подав до центру надання адміністративних послуг виготовлений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 .

У подальшому даний проект передано у Відділ капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської РДА Закарпатської обл. для отримання результату адміністративної послуги - висновку щодо погодження вказаного проекту землеустрою.

08.09.2020р. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/748/20 суд визнав протиправним та скасував рішення Відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської РДА у формі висновку від 28.07.2018р. № 01-15.4/31 про непогодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 ..

Крім того, суд зобов`язав Відділ капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської РДА повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 , з урахуванням висновків суду.

09.02.2021р. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.09.2020р. у справі № 260/748/20 залишене без змін.

ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

07.12.2021р. Рішенням Буштинської селищної ради № 203 вирішено внести зміни до рішення Тереблянської сільської ради від 26.08.2016р. №133 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки» та викладено п.1 в такій редакції: «Дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , площею ),1508 га ( замість 0,2500) для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що у вказаному рішенні відсутні жодні покликання із зазначенням правового обґрунтування щодо внесених змін у рішення Тереблянської сільської ради від 26.08.2016р. №133 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки».

ч. 2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, передбачено, що законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно ч.1, ч.2, ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст.118 Земельного кодексу України.

Із змісту ч.6,ч.7 ст.118 Земельного кодексу України видно, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно п."г" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Колегія суддів зазначає, що вищевказаним рішенням суду у справі №260/748/20 - вже розглянутий та вирішений спір щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 .

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що ст.41 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

ч.1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Усі акти, які рада має право приймати як орган місцевого самоврядування, традиційно поділяються на два види: Акти нормативно-правового характеру; Ненормативні акти.

Акти нормативно-правового характеру є локальні документи, які встановлюють, змінюють чи скасовують обов`язкові для виконання на певній території правила поведінки. Такі акти не стосуються якогось одного суб`єкта правовідносин і розраховані на багаторазове застосування.

Ненормативними актами є індивидуально-правові акти які є юридичними фактами на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов`язки. Такі акти стосуються конкретних суб`єктів правовідносин (фізичних осіб та/чи юридичних осіб приватного права) і розраховані на одноразове застосування.

Прикладом ненормативних актів органів місцевого самоврядування можуть бути: про затвердження проекту землеустрою щодо відведення громадянину... земельної ділянки у власність; про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості громадянину «...».

Ненормативні правові акти органів місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені ОМС.

ст. 25 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в т.ч. у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 орієнтовною площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , відповідає вимогам закону України, погоджений та завірений головою Тереблянської сільської ради Янчій P.M. та землевпорядником Янчій Г.М., що не спростував апелян.

Колегія суддів повторно звертає увагу апелянта на те, що в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2021р. справа № 260/748/20 в описовій частині зазначено, що Відповідач (сектор містобудування та архітектури Тячівської РДА) не надав суду правомірність оскарженого висновку, зокрема не надав суду доказів того, що спірна земельна ділянка, згідно Генерального плану, розташована на землях загального користування, а тому такий висновок не ґрунтується на вимогах закону.

В ст.1 Закону України "Про основи містобудування" видно, що до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

ст.17 Закону України "Про основи містобудування" передбачено, що містобудівна документація є основою для: вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; підготовки обґрунтованих пропозицій щодо встановлення та зміни меж населених пунктів; підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Розробка містобудівної документації здійснюється проектними організаціями, іншими юридичними особами, які мають ліцензії на виконання відповідних робіт, що видаються в порядку, встановленому законодавством.

Види, склад, порядок розробки та затвердження містобудівної документації визначаються законодавством. Порядок проведення експертизи містобудівної документації визначається Кабінетом Міністрів України.

Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням органу, який затвердив містобудівну документацію, за поданням відповідного спеціально уповноваженого органу з питань містобудування та архітектури.

п.2. 3 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

ч.1 ст.17 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

За змістом ч.2 цієї статті у разі, якщо територія територіальної громади не обмежується територією одного населеного пункту, генеральні плани населених пунктів у межах такої громади розробляються у складі комплексного плану або включаються до нього як складові відповідно до ст.16-1 цього Закону. Положення генеральних планів таких населених пунктів мають узгоджуватися з іншими положеннями комплексного плану.

Генеральні плани населених пунктів, включення до складу комплексного плану або необхідність розроблення яких не встановлена рішенням про затвердження комплексного плану, не розробляються. Планувальні рішення генеральних планів таких населених пунктів включаються до складу комплексного плану. Обсяг таких планувальних рішень затверджується Кабінетом Міністрів України.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення), яке складається і затверджується замовником за погодженням з розробником.

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

В ст.3 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» видно, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з метою повного об`єктивного та всебічного розгляду даної справи, ухвалою від 22.03.2023р. витребувано у апелянта повний текст рішення Теребовлянської сільської ради №85 від 10.06.2016р. «Про затвердження генерального плану села Теребля» та генеральний план з деталізацією території с.Теребля; генеральний план 1969р. с.Теребля. (фрагмент схеми).

ч.2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, апелянт, як суб`єкт владних повноважень не надав суду витребуваних доказів на підтвердження своєї правової позиції щодо прийняття оспорюваного Рішення Буштинської селищної ради «Про внесення змін до рішення Тереблянської сільської ради від 26.08.2016р. № 133 в частині площі земельної ділянки» від 07.12.2021р. №203 з урахуванням первинного Генерального плану забудови 1969р., а отже не виконано покладеного на нього обов`язку передбаченого ст. 77 КАС України.

Стосовно покликань апелянта в апеляційній скарзі на висновок експерта за результатами проведення земельно - технічної експертизи №1/23 від 21.02.2023р., як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.101 КАС України висновок експерта це докладний - опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

ст.108 КАС України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Як видно з даного висновку експерта, земельна ділянка ОСОБА_1 , накладається на частину проектної дороги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що генеральний план села 1969 року на експертизу не надавався, як не надавався суду.

Крім того, із змісту висновку експерта видно, що на експертизу надавався лише фрагмент схеми генерального плану с.Теребля Буштинської селищної територіальної громади.

Таким чином, оскільки в рамках наведеної вище експертизи не досліджувалась первинна та інша документація щодо Генеральних планів села 1969р. та нового Генерального плану від 10.06.2016р., апеляційний суд не може прийняти до уваги вказаний експертний висновок як доказ при вирішенні даної справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта також на те, що на стадії прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки жодних порушень чи обмежень щодо даної земельної ділянки не було. Як наслідок на підставі поданих документів прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту. Прийняте рішення Тереблянської сільської ради від 26.08.2016р. № 133 «Про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки» є актом одноразового застосування, вичерпує своєю дією фактом їхнього виконання, тому не може бути скасоване чи змінене органами місцевого самоврядування. Проектна документація виготовлена в повному обсязі у відповідності до законодавства України, завірена відповідними уповноваженими особами, зауважень немає, що не спростував апелянт.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області при прийнятті рішення від 07.12.2021р. № 203 «Про внесення змін до рішення Тереблянської сільської ради від 26 08.2016 року № 133 в частині площі земельної ділянки» діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області -залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі № 260/3016/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 15.05.2023р.