Справа № 420/4675/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4675/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо не проведення розрахунку при звільненні-невиплату позивачеві ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я у період військової служби у розмірі 805200,00 грн та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України виплатити позивачу ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 805200,00 грн.

Ухвалою суду від 13.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача у позовній заяві вказав, що відповідач, при звільненні позивача з військової служби не виплатив йому своєчасно одноразову грошову виплату в якості компенсації за втрату здоров`я, що була понесена позивачем у період перебування на військовій службі у військовій частині відповідача, через набуття позивачем хронічних захворювань важкої форми, які до призову на військову службу були у позивача відсутні. Позивач зазначив, що оскільки такі дії відповідач не вчинив, ним допущено протиправну бездіяльність та отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач протиправно не здійснив належних розрахунків з позивачем щодо нарахування та виплати останньому грошової компенсації за втрату здоровя під час перебування позивача на військовій службі, та, що відповідачем на неодноразові звернення позивача з приводу даних виплат не подано належних доказів на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та рішень, які є предметом оскарження. У зв`язку з викладеним, посилаючись на приписи Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку №260, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

27.03.2023 до суду від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що позивач особисто звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 24.01.2023 щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі ІІКМУ - №975) та надав усі необхідні документи для її розгляду. Разом з тим, як вказав відповідач, відповідно вимог п.13 Порядку № 975, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України направила листи та всі визначені зазначеною вище Постановою КМУ № 975 й надані позивачем документи, до Південного Одеського територіального управління НГУ від 17.02.2023 за вих. №3/12/11/1-320 та командувачеві НГУ від 17.02.2023 вих. №3/12/11/1-319, як розпорядникові бюджетних коштів для отримання висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обгрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання. Поряд з цим, як вказав відповідач, станом на 20.03.2023 року відповідь Головного управління Національної гвардії України щодо прийнятого рішення із даного питання до військової частини НОМЕР_1 не надходила, відповідно до військової частини НОМЕР_1 не надійшли відповідні грошові кошти для проведення виплати та відповідач не згоден з твердженням позивача щодо визначення саме розміру одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлено у 2022, а не 2023 році.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №346 від 08.12.2022 солдат ОСОБА_1 , водій автомобільної групи відділення матеріально технічного забезпечення 4-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону, що звільнений з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.12.2022 №55 о/с у відставку за станом здоров`я, виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.11).

Як вбачається з довідки до акту огляду медико соціальногою експертною комісією Обласної МСЕК №1 від 11.01.2023, за результатами огляду ОСОБА_1 від 26.12.2022 встановлено другу групу інвалідності, із зазначенням, причина інвалідності -захворювання, пов`язане з проходженням віськової служби (а.с.15).

Позивач, зазначивши, що відповідач, не провівши розрахунок при звільненні, а саме невиплату позивачеві ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я в період військової служби в розмірі 805200,00 грн допустив протиправну бездіяльність, звернувся до суду із цим позовом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдина система їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року

№ 2011-XII

Статтею 1 Закону №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 ст.16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктами 4,5 ч.2 ст.16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період

Відповідно до п.б ч.1 ст.16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною 3 ст.16-2 Закону № 2011-XII встановлено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

Пунктом 12 Порядку №975 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п.13 Порядку №975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Згідно п.13 Порядку №975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.

З аналізу вказаних норм права вбачається, що особа, після встановлення інвалідності пов`язаної з проходженням ним військової служби має право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку, визначеному Порядком №975.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом стало те, що позивачу при звільненні з військової служби не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму.

При цьому, як свідчать матеріали справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №346 від 08.12.2022 солдат ОСОБА_1 , водій автомобільної групи відділення матеріальнотехнічного забезпечення 4-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону, що звільнений з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08.12.2022 №55 о/с у відставку за станом здоров`я, виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.11).

В свою чергу, як вбачається з довідки до акту огляду медикосоціальною експертною комісією Обласної МСЕК №1 від 11.01.2023, за результатами огляду ОСОБА_1 від 26.12.2022 встановлено другу групу інвалідності, із зазначенням, причина інвалідності -захворювання, пов`язане з проходженням віськової служби (а.с.15).

Судом під час з`ясування офіційних обставин справи встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України направила висновок супровідним листом від 17.02.2023 №3/12/11/1-319 разом із заявою ОСОБА_1 від 24.01.2023 про виплату одноразової грошової допомоги з додатковими документами, Національній гвардії України, як розпоряднику коштів для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання.

Так, згідно листа Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.02.2023 №3/12/11/1-319 відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, військовою частиною НОМЕР_1 подано висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якому згідно з рішенням медико- соціадьної експертної комісії було встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Командування військової частини вважає, що ОСОБА_1 має право на одержання вказаної одноразової грошової допомоги в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року, у сумі 223290,00грн (Двісті двадцять три тисячі двісті дев`яносто гривень 00 копійок).

Разом з тим, позивачу встановлено другу групу інвалідності після його звільнення з військової служби та позивачем не надано до суду жодних доказів його звернення на момент звільнення із відповідною заявою та документами у порядку визначеному Порядком №975. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність оскаржуваної позивачем бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення розрахунку при звільненні-невиплату позивачеві ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я в період військової служби.

При цьому, у межах цієї справи суд не надає оцінку правильності зазначеної у вказаному висновку сумі, оскільки це не є предметом позову у цій справі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо не проведення розрахунку при звільненні-невиплати позивачеві ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я в період військової служби в розмірі 805200,00 грн та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України виплатити позивачу ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 805200,00 грн.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.