Справа № 464/1309/23
Суддя: Шашуріна Г. О.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/1309/23
пр.№ 2-а/464/36/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Шашуріної Г.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу № 464/1309/23 за позовом ОСОБА_1 до капітана поліції Маркевич Інни Олександрівни, Управління патрульної поліції у Рівненській області ДПП, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАС № 6615431 від 01 березня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, покликаючись, що даного адміністративного правопорушення не вчиняв.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 06 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Залучено співвідповідачем Департамент патрульної поліції (, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), як належну юридичну особу.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції Одійчук З.Р. подано відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позову просить відмовити, мотивуючи, що постанова є законною та обґрунтованою і правові підстави для її скасування відсутні.

У судове засідання призначене на 11.30 год 12 травня 2023 року учасники справи не з`явилися, позивач скористався правом, наданим ч.3 ст.194 КАС України, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

На підставі ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу технічними засобами згідно з вимогами ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У силу приписів ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ст.ст.72-76 КАС України визначено поняття доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Інспектором УПП у Рівненській області капітаном поліції Маркевич І.О., 01 березня 2023 року винесено постанову серії ЕАС № 6615431, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Даною постановою встановлено, що позивач 01 березня 2023 року о 15:42 год на трасі М-06 Київ-Чоп 423, керуючи автомобілем марки «Lexus» номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті Крупець, позначеному дорожніми знаками 5.49, 5.50, більш як на 20 км/год, а саме рухався зі швидкістю 124 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху тз TRUCAM LTI 20/20 ТС000054. Своїми діями порушив п.12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість руху не більше 50 км/год.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України за № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Положеннями розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України визначено, що дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», є інформаційно-вказівним знаком, інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова та надані суду матеріали справи не містять інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе фіксація обставин порушення правил дорожнього руху за допомогою технічних засобів, у тому числі і швидкісного режиму.

Суд зазначає, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 КУпАП, ч.3 якої встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото-або відеозапис. Це є імперативним обов`язком відповідача.

У відзиві відповідачем зазначено, що подія фіксувалася на портативний відеореєстратор поліцейського 469363. Оскільки постанова не передбачає пункту, в якому зазначається технічний засіб, який застосовується при фіксації правопорушення поліцейський дописує серійний номер пристрою вручну. Відеозапис з портативного відеореєстратора за строком не зберігся у відповідності до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів фото-і кінозйомки, відеозапису. Надано суду відеозапис вимірювального приладу TRUCAM LTI 20/20.

Аналізуючи такі твердження відповідача, суд виходить з наступних мотивів.

За положеннями ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом МВС України від 18 грудня 2018 року за № 1026, передбачені наступні технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису: автомобільна система технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відео-, аудіозапису; безпілотний літальний апарат; відеореєстратор; портативний відеореєстратор; стаціонарна система технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як унормовано п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засоби вимірювальної техніки - це засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Відповідач покликається та надає письмові докази у підтвердження, що TRUCAM LTI 20/20 № ТС000054 (свідоцтво про повірку № 22-01/25712, чинне до 05 липня 20123 року) є саме засобом вимірювальної техніки лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Наведене свідчить, що TRUCAM LTI 20/20 № ТС000054 не є технічним засобом/приладом фіксації правопорушень за положеннями Закону України «Про Національну поліцію». Водночас сам відеозапис з портативного відеореєстратора, як стверджує сам відповідач, передбачений Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, не зберігся, що, у свою чергу, не звільняє відповідача від обов`язку доказування.

З огляду на зазначене досліджений відеозапис лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів сам по собі не є достатнім беззаперечним доказом факту скоєння позивачем правил дорожнього руху, адже з такого не вбачається ні на якій ділянці дороги було здійснено такий запис, ні жодних дорожніх знаків.

Наданий суду скріншот з екрану TRUCAM LTI 20/20, жодним чином не завірений відповідачем, з додатковими відомостями, які не відображені на відеозаписі щодо часу та місця події, не може вважатися достовірним доказом, адже не відповідає самому джерелу таких даних. Спосіб встановлення таких даних відповідачем не підтверджено.

Підсумовуючи викладене вище у своїй сукупності жодних доказів відповідачем не було надано стосовно того, що позивач рухався зі швидкістю 124 км/ год саме в межах населеного пункту.

Окремо слід звернути увагу, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб (вимірювальний прилад TRUCAM LTI 20/20 не є таким технічним засобом). Зазначення вручну у постанові цифри «469363» не свідчить про посилання на технічний засіб здійснення відеозапису та виконання вимог КУпАП.

Наведене порушення законодавства відповідачем суд вважає істотним, беручи до уваги фактичні обставини справи.

У ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду .

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Позиція щодо застосування норм права при розгляді справ щодо притягнення до адміністративної відповідальності у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17. Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст.71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

З урахуванням викладеного при розгляді даної справи суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення за ч.1 ст.122 КУАП з урахуванням, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи (ст.62 Конституції України), не встановлено.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийняте без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Також, суд враховує, що в силу положень п.5 ч.1 ст.213 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, в тому числі, відповідно до статті 222 цього Кодексу, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 цього ж Кодексу. За ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. З наведеної вище норми слідує, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є відповідний орган в особі конкретної посадової особи. Отже поліцейські патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.

З огляду на наведене, належним відповідачем у справі, предметом якої є оспорювання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, повинен бути відповідний орган Національної поліції - Департамент патрульної поліції, як юридична особа, в особі Управління патрульної поліції у Рівненській області ДПП, а тому у вимогах до поліцейського слід відмовити, який не є належним відповідачем та не повинен відповідати за заявленими позовними вимогами. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 205, 250, 255, 272, 286 КАС України,

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Постанову серії ЕАС № 6615431 від 01 березня 2023 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП закрити.

У частині позовних вимог до поліцейського капітана поліції Маркевич Інни Олександрівни відмовити.

Рішення може бути оскаржено згідно з ч.4 ст.286 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

відповідач капітан поліції Маркевич Інна Олександрівна, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 14а

відповідач УПП в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 14а

відповідач Департамент патрульної поліції, , м. Київ, вул. Федора Ернста, 3

Повне рішення суду складено 16 травня 2023 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.3 ст.243, ч.5 ст.250 КАС України.

Суддя Г.О.Шашуріна