Справа № 160/9586/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 травня 2023 року Справа 160/9586/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Шевелл» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

08.05.2023 року (до відділення поштового зв`язку таку подано 01.05.2023 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Шевелл» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 22.12.2022 року № 5.

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що 10.01.2023 року ТОВ «Шевелл» отримало податкове повідомлення-рішення від 22.12.2022 року № 5 ГУ ДПС у Дніпропетровській області про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 065 182 грн. (один мільйон сто двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят дві гривні) та застосування штрафних санкцій (штрафу) у розмірі 266 295,50 грн. (двісті шістдесят шість тисяч двісті дев`яносто п`ять гривень 50 копійок) на підставі акту перевірки від 21.11.2022 року № 2379/04-36-07-05/43224273. Тож, 23.01.2023 року позивач звернувся до Державної податкової служби України із скаргою на спірне податкове повідомлення-рішення, в якій просив визнати його протиправним та скасувати його, посилаючись на те, що висновки акту є безпідставними, оцінка господарських операцій Товариства проведена неправильно, а відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення не має під собою належних правових підстав. Рішенням від 22.03.2023 року № 7124/6/99-00-06-01-01-06, яке було отримане Товариством позивача 30.03.2023 року, у задоволенні скарги було відмовлено. У розділі акту «Висновок» відповідачем зазначено, що сума 1065182 грн. відображена Товариством в рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за жовтень 2021 року, там же занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 1065182 грн. та завищено суму від`ємного значення на 1065182 грн. Отже, перевіряти мали декларування за серпень, а висновок у податковому повідомленні-рішенні стосується декларування за жовтень 2022 року. Відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення складено безпідставно та необґрунтовано. Відповідно до статті першої Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому. Податковий кредит, відображений в Декларації, розрахований Товариством на підставі первинних документів, які засвідчують придбання та ввезення на територію України транспортних засобів для перевезення вантажів. Перевезення вантажів автомобільним транспортом є основним видом діяльності Товариства. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи таю товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. В Акті було також вказано, що Товариство нібито не вживало заходів для отримання ліцензії для використання придбаних транспортних засобів для перевезення вантажів. В «Електронному кабінеті перевізника» містяться відомості про такі транспортні засоби Товариства, що використовуються останнім згідно ліцензії, реєстраційний номер 1. НОМЕР_1 (сідловий тягач MAN), 2. НОМЕР_2 (сідловий тягач MAN), 3. АЕ32420В (сідловий тягач MAN), 4. НОМЕР_3 (сідловий тягач MAN), 5. АЕ73290Е (сідловий тягач MAN), 6. АІ74600В (сідловий тягач MAN), 7. НОМЕР_4 , 8. AEL940TB, 9. НОМЕР_5 (сідловий тягач MAN), 10. НОМЕР_6 (сідловий тягач MAN), 11. НОМЕР_7 (сідловий тягач SCANIA). До цього переліку входять транспортні засоби, які є предметом перевірки. Внесення інформації про транспортні засоби суб`єкта підприємницької діяльності, що має ліцензію на виконання вантажних перевезень, здійснюється в електронному кабінету перевізника з використанням власного електронного цифрового підпису у за стосунку, що розташований на сайті Укртрансбезпеки. Позивач стверджує, що як вбачається з даних таблиці 1, сідельні тягачі МАН були зареєстровані Товариством відповідно 12 та 16 липня 2022 року, а відповідні відомості внесено до ліцензії 12 серпня та 28 липня. СКАНПО було зареєстровано 06 вересня 2022 року, внесено до ліцензії 19 вересня. Внесення відомостей про причепи до ліцензії законодавством не передбачено. Наведене спростовує висновок акту на арк. 11 про те, що дозвільні документи на використання імпортованих транспортних засобів, які були предметом перевірки, у Товариства нібито відсутні. Товариство здійснювало ремонт та технічне обслуговування придбаних транспортних засобів, оскільки вони вже були в ужитку та потребували обслуговування. Товариство звертає увагу на те, що послуги з автомобільних міжнародних перевезень вантажів, які є основним видом діяльності Товариства, оподатковуються за нульовою ставкою ПДВ (п. 195.1.3 ПК). Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом. Податковий кредит було обчислено за рахунок ПДВ, сплаченого при ввезенні на територію України транспортних засобів на підставі таких контрактів. На митних деклараціях про ввезення транспортних засобів митне забезпечення наявне. Таким чином, висновок про несплату ПДВ при ввезенні транспортних засобів на територію України є хибним та свідчить про недогляд та неуважне вивчення документів Контролерами під час здійснення перевірки. За умовами контрактів придбані транспортні засоби були передані Товариству на території Нідерландів у м Вегель Переїзд транспортних засобів на територію України здійснювався коштом покупця, відстань перевищує 1500 км, витрати пального складають 25 літрів на 100 км, тобто було витрачено 375 л на переїзд кожного сідельного тягача, або 1125 л на переїзд трьох тягачів. Отже, висновки акту про невиправдані витрати пального в період, що перевірявся, та про його нібито нецільове використання є безпідставними акт містить численні посилання на Закон України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», але на стару редакцію цього Закону, яка на час здійснення господарських операцій із ввезення транспортних засобів на територію України вже втратила чинність (арк. 36 Акту). Ніяких зауважень щодо правильності визначення бази оподаткування транспортних засобів, що перевірялися, акт не містить, а всі інші підстави для ухвалення податкового повідомлення-рішення, наведені в акті, є необґрунтованими і не відповідають вимогам чинного законодавства. В оскаржуваному ППР зазначено, що Товариство нібито «використовувало товари» в операціях, що не пов`язані з його діяльністю. Позивач надав Контролерам документи, на підставі яких було придбано спірні транспортні засоби та сплачено належні митні платежі. Ніяких зауважень до цих документів в Акті немає. В Акті відсутні будь-які зауваження щодо ціни придбання позивачем вживаних транспортних засобів. ПДВ, нарахований в зв`язку з ввезенням транспортних засобів, сплачений Позивачем у повному обсязі, а отже, порушення п. 198.1 статті 198 ПК відсутні. В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні зазначено, що позивач занизив податкові зобов`язання на суму 1065182,00 грн., однак не обґрунтовано, яким саме чином визначено цю суму. Посилання на те, що підставою для нарахування є використання транспортних засобів не за призначенням, нічим не підтверджені. Оскаржуючи податкове повідомлення-рішення за підпорядкуванням позивач надав докази використання придбаних транспортних засобів в основній діяльності, але Державна податкова служба надані докази не врахувала. Посилання в Акті на наявність у позивача паливно-мастильних матеріалів як на доказ використання спірного транспорту не у господарській діяльності, на думку позивача, не можна брати до уваги по-перше в зв`язку з тим, що навіть ємність бензобаків належних позивачу транспортних засобів набагато перевищує запаси, про які йдеться, а по-друге в зв`язку з тим, що вимога про інвентаризацію палива відповідачем позивачу не направлялась. Позивач вважає, що під час проведення перевірки відповідачем було порушено порядок отримання відомостей щодо господарської діяльності позивача, а деякими відомостями позивач свідомо знехтував (як-от інформацією щодо наявності ліцензії на перевезення), що призвело до безпідставних висновків. Так само і ДПС України безпідставно відхилила скаргу позивача незважаючи на подані докази.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та 09.05.2023 року передана судді Пруднику С.В.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

Так, згідно з пунктами 4, 5, 9 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Отже, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Крім того, згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

8-1) заборону політичної партії та передачу майна, коштів та інших активів політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;

11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;

12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;

13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно п. 1 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 118 «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України», Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) - це автоматизована система збирання, накопичення та опрацювання даних про юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, відокремлені підрозділи юридичних осіб, що знаходяться на території України, а також відокремлені підрозділи юридичних осіб України, що знаходяться за її межами.

Згідно п. 2 вказаного Положення, суб`єктами Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (далі - Реєстр) є юридичні особи та відокремлені підрозділи юридичних осіб всіх форм власності та організаційно-правових форм господарювання, що находяться на території України та провадять свою діяльність на підставі її законодавства (далі - суб`єкти).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Таким чином, процесуальним законодавством передбачено, що стороною в адміністративній справі є особа, наділена адміністративною процесуальною дієздатністю, що передбачає необхідність наявності статусу юридичної особи.

Як убачається із поданої до суду позовної заяви, у вступній частині позову позивачем у якості відповідача зазначено як Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України.

В той же час, відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом () наявна інформація як про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Тож, відповідно до ч. 1 ст.42 КАС України, учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною 1 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Пунктом 9 частини 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 3 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Тож, відповідно до ч. 1 ст.42 КАС України, учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною 1 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Пунктом 9 частини 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Частиною 3 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З огляду на викладене, позивачу необхідно уточнити зміст позовної заяви та зазначити вірне найменування відповідача як суб`єкта владних повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства.

Також, ч.1 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відповідно до пункту 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

У постанові від 26 листопада 2020 року у справі №500/2486/19 Верховний Суд здійснив системне тлумачення норм права, які регулюють питання обчислення строку звернення до суду в податкових спорах, висловивши правову позицію про те, що строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки.

Верховний Суд у вказаній постанові за результатом комплексного аналізу правового регулювання також зазначив, що норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною нормою, яка регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови використання платником податків досудового порядку вирішення спору.

Отже, нормами ПК України встановлено місячний строк для звернення в суд з позовом про оскарження рішення контролюючого органу про донарахування грошових зобов`язань після закінчення процедури адміністративного оскарження.

З позовної заяви вбачається, що рішенням ДПС України від 22.03.2023 року №7124/6/99-00-06-01-01-06, яке було отримане Товариством позивача 30.03.2023 року, у задоволенні скарги було відмовлено.

Разом з тим, позов поданий в суд 01.05.2023 року (позов подано до відділення поштового зв`язку). Тобто, з пропуском місячного строку звернення в суд після закінчення процедури адміністративного оскарження спірного рішення.

У позові позивач зазначає, що рішення ДПС України від 22.03.2023 року №7124/6/99-00-06-01-01-06 отримано останнім 30.03.2023 року.

Судом приймається до уваги те, що 30.04.2023 року позивач декілька разів через систему «Електронний суд» направляв відповідачу та до Дніпровського окружного адміністративного суду адміністративний позов з додатками. Багаторазове направлення було необхідним внаслідок технічних порушень в роботі системи. Однак вранці 01.05.2023 року позивач зайшов до електронного кабінету і дізнався, що позовна заява в системі відсутня. В результаті позивач змушений повторно направити позов відповідачу та до суду. Враховуючи те, що 29 та 30 квітня були вихідними днями, даний адміністративний позов може бути подано 01 травня без порушення процесуального строку.

Проте, що саме 30.03.2023 року позивачем отримано рішення ДПС України від 22.03.2023 року №7124/6/99-00-06-01-01-06, останній до суду не надав.

Ч.6 ст.161 КАС України визначений обов`язок позивача у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Всупереч наведеній нормі заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду або доказів поважності його пропуску позивач не надав.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Зважаючи на встановлені строки на звернення до суду, позивач має надати відповідно до вимог ч.6 ст.161 КАС України заяву про поновлення пропущеного строку з доказами на її підтвердження.

Згідно з частинами 1-2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вищевказані недоліки позовної заяви перешкоджають відкриттю провадження у справі, що має наслідком на підставі ч.1 ст.169 КАС України залишення її без руху.

З метою забезпечення права позивача на судовий захист своїх прав та інтересів наявні підстави надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Шевелл» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення- залишити без руху.

Позивачу надати строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:

- надати позовну заяву разом із копією для вручення відповідачу, оформлену у відповідності до вимог ст.ст.160, 161 КАС України, а саме уточнити зміст позовної заяви та зазначити вірне найменування відповідача як суб`єкта владних повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства;

- заяви про поновлення пропущеного строку з доказами на її підтвердження. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію ухвали про залишення позовної заяви з руху невідкладно надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя С. В. Прудник