Справа № 953/2678/23
Суддя: Губська Я. В.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/2678/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Губської Я.В., при секретарі Мордухович К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції (м. Харків, вул. Шевченка 315 А) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

10.04.2023 року до Київського районного суду м.Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС№6778671 від 04.04.2023 року та закриття провадження у справі. Як на підставу позову посилається на те, що 04.04.2023 року інспектором роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Павлюченко І.В. його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.126 КУпАП. Позивач вважає, що дана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на неповному, необ`єктивному і не всебічному розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 року було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду даної справи по суті.

В обґрунтування своїх уточнених вимог позивач зазначає, що відносно нього інспектором роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Павлюченко І.В. складено постанову ЕАС№6778671 від 04.04.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої 04.04.2023 року о 10-34 год. м.Харків, просп.. Героїв Харкова 144/4, водій, керуючи транспортним засобом, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 та не мав при собі чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України- відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в результаті чого притягнутий до відповідальності за ч.1 ст. 126 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Позивач вказує, що не порушував ПДР, інспектор розглянув справу без встановлення обставин по справі. Також, незважаючи на пояснення позивача, справа інспектором розглянута упереджено, не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та інші обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, не було реалізовано право позивача на правову допомогу. Крім того, відповідачем складена постанова серії ЕАС№6778671 від 04.04.2023 про те, що він керував ТЗ Mazda 6 та під керуванням даного ТЗ скоїв дане правопорушення, проте він ніколи не керував вказаним ТЗ і можливо інспектор переплутав його автомобіль і дійсний порушник, який керував вказаним автомобілем уникнув покарання, а його, добросовісного водія автомобіля Volkswagen Jetta держ. номер НОМЕР_2 було незаконно притягнуто до адміністративного покарання.Відмову пред`явити докази правопорушення, надати правову допомогу та транспортний засіб було зафіксовано відеозаписом, зробленим на телефон.

12.05.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи зафіксовано факт керування позивачем 04.04.2023 о 10-34 год. транспортним засобом Volkswagen Jetta держ. номер НОМЕР_2 , зупинка даного ТЗ та спілкування з поліцейським. Позивач зазначає, що на момент винесення спірної постанови він мав чинний поліс обов`язкового страхування №209102506 на автомобіль марки Volkswagen Jetta держ. номер НОМЕР_2 строк дії з 23.05.2022 по 22.05.2023, проте наявність чинного страхового полісу не звільняло позивача від обов`язку мати цей поліс при собі та на вимогу уповноваженої особи пред`явити його у спосіб, який би дав можливість інспектору прочитати та зафіксувати дані, що містяться в ньому або ж пред`явити внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса. Наявність у інспектора доступу до Єдиної центральної бази даних, оператором якої є МТСБУ не скасовує обов`язку водія ТЗ мати при собі та пред`явити на вимогу поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Проте, згідно відомостей з бази МТСБУ екіпажем поліції було виявлено відсутність діючого полісу на ТЗ Volkswagen Jetta держ. номер НОМЕР_3 . Вказав, що сторона відповідача визнає, що якщо правопорушення зафіксовано на портативний відео реєстратор поліцейського (бодікамеру), а не на відео реєстратор, який встановлений на службовому авто, то інспектор позбавлений можливості ознайомити особу з відеозаписом, в той час та на місці зупинки ТЗ у зв`язку з відсутністю дисплею для транслювання відеозапису безпосередньо на самому портативному відео реєстраторі. Інспектор запропонував позивачу ознайомитись з відеозаписом доїхавши до УПП в Хо ДПП за адресою:м.Харків вул. Шевченка 26, на що отримав відмову. Також законом не передбачена обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатись правовою допомогою в тому числі за допомогою засобів телефонного зв`язку. Щодо символів державного номеру, то інспектором була допущена помилка. Так, на відеозаписі зафіксовано рух ТЗ Volkswagen Jetta держ. номер НОМЕР_3 під керуванням позивача. Проте у оскаржуваній постанові п.5 інспектором зазначено реєстраційний номер НОМЕР_4 та транспортний засіб Mazda 6 відповідно до помилково зазначеного реєстраційного номеру. Відповідач визнає наявність описки в оскаржуваній постанові.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками завчасно, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позовної заяви просив задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи був повідомлений завчасно належним чином. Надав заяву про слухання справи за їх відсутністю, в задоволенні позову просив відмовити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі, та з огляду на те, що сторони по справі були повідомлені про місце і час розгляду справи своєчасно та належним чином, клопотань від учасників справи матеріали справи не містять, суд дослідив матеріали та докази, які були своєчасно долучені сторонами, та встановив наступне.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що інспектором роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Павлюченко І.В. складено постанову ЕАС№6778671 від 04.04.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на підставі ч.1 ст.126 КпАП України.

Згідно оскаржуваної постанови до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. з зазначенням, що 04.04.2023 року о 10-34 год. м.Харків, просп.. Героїв Харкова 144/4, водій, керуючи транспортним засобом Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_4 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 та не мав при собі чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 ґ ПДР України- відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса.

Згідно п. 2.1.ґ ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, законодавець чітко розділив умови пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс.

Обов`язок водія показати страховий поліс, виникає тільки у випадках передбачених законодавством, і ці випадки відрізняються від тих, які виникають при обов`язку пред`явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Ці випадки, про які йдеться в Законі «Про дорожній рух» описані в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Контроль за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав , а саме в п. 21.2 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" лише у випадку складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Таким чином, Законом України визначений чіткий перелік випадків, коли інспектор поліції має право вимагати, а водій зобов`язаний надати страховий поліс. У будь-яких інших випадках, вимога працівника міліції пред`явити для перевірки страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів незаконна.

Таким чином ст. 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійсно передбачає обов`язок щодо перевірки та контролю обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак ст. 21 того ж закону чітко передбачає випадки, коли така перевірка здійснюється.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2017 року, справа N К/800/13938/17.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, що зазначений у постанові від 24 січня 2019 року по справі № 428/2769/17, постанова по справі про адміністративне правопорушення має містити відомості про те, чи здійснювались фото або відеозапис правопорушення, а також відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення. Якщо постанова таких відомостей не містить, то надані відповідачем, як докази, відеофайли правопорушення, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17 також роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що відповідач інспектор УПП в Харківській області ДПП Павлюченко І.В. упереджено розглядав справу, не встановивши всі обставини справи. Заперечень, доказів на спростування даної інформації відповідачем до суду не надано. Відповідачем до відзиву долучений відеозапис, проте останній не може вважатись належним доказом та не береться до уваги, оскільки п.7 спірної постанови серії ЕАС№6778671 від 04.04.2023 не містить відомостей про те, що подія правопорушення фіксувалась на фото чи відеозапис та технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, а лише мається набір цифр «472531».

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які відповідно до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів надалі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові, - постанова ВС від 15.11.2018, №524/5536/17.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах ВС від 13.03.2020 справа №234/6323/17, від 31.10.2019 справа №398/3566/16-а, від 30.05.2018 справа №337/3389/16-а.

Також, позивач вказує, що відповідач помилково зазначив у оскаржуваній постанові, що позивач керував автомобілем Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_4 , насправді ж позивачу належить автомобіль Volkswagen Jetta, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN код: НОМЕР_5 яким він і керував, на підтвердження чого надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 . Доказів на спростування вказаного відповідачем надано не було.

При цьому у вину позивача ставиться саме факт керування ТЗ без чинного страхового полісу.

Доводи представника відповідача про те, що сама по собі наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не спростовує факту адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, об`єктивна сторона якого полягає, зокрема, у не пред`явленні відповідного договору на вимогу працівника поліції не заслуговує на увагу, адже не пред`явлення такого полісу працівникам поліції у вину ОСОБА_1 не ставиться, а у оспорюваній постанові зазначається саме факт керування ТЗ без чинного страхового полісу

При цьому жодних належних доказів як факту перевірки працівниками поліції наявності такого страхового полісу, так і факту не пред`явлення його позивачем на їх законну вимогу матеріали справи не містять.

Також, з наданого позивачем полісу № обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що ПАТ СК «Інтер-Полюс» забезпечено транспортний засіб Volkswagen Jetta, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 VIN код: НОМЕР_5 . Строк дії договору з 23.05.2022 по 22.05.2023 включно.

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що наданий позивачем Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_3 вбачається, що його VIN код: НОМЕР_5 , тобто співпадає з тим, що зазначений у полісі.

Представником відповідача до відзиву надано рапорт, в якому інспектор взводу 1 роти 4 батальйону 3 УПП в Харківській області старший лейтенант поліції Павлюченко І. зазначив, що в оскаржуваній постанові від 04.04.2023 було допущено помилку у номерному знаку та просить вважати вірним написання д.н.з даного авто, як НОМЕР_3 , крім того, з роздрукованого фото з відео бодікамери поліцейського вбачається, що дійсно марка автомобіля є Volkswagen, а номерний знак НОМЕР_3 .

Таким чином, суд дійшов висновку, що автомобіль Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_3 , VIN код: НОМЕР_5 на дату складення оскаржуваної постанови 04.04.2023 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №, однак державний номерний знак автомобіля було змінено.

Перевіркою за номером наданого страхового полісу (№209102506), а також за державним номерним знаком транспортного засобу позивача ( НОМЕР_7 ), VIN код: НОМЕР_5 в інформаційній базі даних на сайті МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/) на час розгляду даної справи підтверджується наявність чинного страхового полісу станом на 04.04.2023 року.

Висновок посадової особи патрульної поліції про відсутність такого полісу на момент перевірки є помилковим.

Причиною негативної відповіді електронної системи щодо реєстрації полісу могло бути некоректне введення літерних позначень (латина замість кирилиці) або невірне введення назви автомобілю позивача (оскільки в спірній постанові інспектором вказаний ТЗ Mazda 6 д.н.з. НОМЕР_4 ) або збій у роботі електронного обладнання.

Суд звертає увагу на те, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідачем до суду не надано письмових доказів на підтвердження складання відповідачем протоколу щодо порушення правил дорожнього руху, або оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, що згідно вимог визначених у п. 21.2 Закону № 1961- IV надає право для витребування страхового полісу підрозділом Національної поліції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.03.2019 року № 686/11314/17, від 22.10.2019 року у справі № 161/7068/16-а.

Таким чином відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем ПДР України або те, що позивач став учасником дорожньо-транспортної пригоди.

Зважаючи на те, що дослідженими судом доказами підтверджується відповідність наданого позивачем страхового полісу вимогам чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом. (п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно ч. 1 ст. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови № 14 від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У постанові, яка оскаржується, відповідачем не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КпАП України.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30.05.2019, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395 передбачено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене зокрема ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Оскільки відповідач не надав суду жодних належних доказів, які достовірно підтверджують обставини порушення ОСОБА_1 04.04.2021 року Правил дорожнього руху України, а саме п. 2.1 ґ ПДР України, постанова ЕАС№6778671 підлягає скасуванню.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою не доведено вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за який його притягнуто до адміністративної відповідальності постановою серії ЕАС№6778671 від 04.04.2023 року, спірна постанова має ряд розбіжностей у назві транспортного засобу та державного номеру автомобіля, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання дій відповідача протиправними та незаконними щодо винесення постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки не надано доказів неправомірності таких дій.

Керуючись ст. ст.2, 6-10,77, 205, 229, 241-246,255, 257, 263, 295, 382 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )- задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАС№6778671 від 04.04.2023 року, винесену інспектором роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Павлюченко І.В. (м.Харків вул. Шевченка 315 А), якою до ОСОБА_1 було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог-відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: Я. В. Губська