Справа № 420/3990/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3990/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166; адреса: вул. Семінарська, 5, м.Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування вимог,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій представник позивача просить суд:

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області №Ф-28329-51У від 22 лютого 2021 року;

визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС в Одеській області №Ф-28329-51 У від 15 листопада 2018 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями в адміністративна справа №420/3990/23 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України.

В обґрунтування вимог позову позивач вказує, що з в провадженні Другого Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) знаходяться виконавчі провадження №70190291 та №70190328, за якими позивач є боржником. Підставами для відкриття виконавчих проваджень стали Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- 28329-51У зі сплати єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн. від 15.11.2018 року станом на 04.11.2020 року. та №Ф-28329-51У від 22.02.2021 року в сумі 21969,20грн. станом на 11.06.2021 року. З цими вимогами позивач не погоджується, вважає, що вони винесені без урахування наявних відомостей щодо відсутньої реєстрації ОСОБА_1 як Фізичної особи- підприємця, що свідчить про необгрунтованість й протиправність таких вимог. У період до 2003 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте його діяльність була припинена до 01 липня 2004 року, а саме до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Відтак, ОСОБА_1 не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону. Отже, станом на 01 липня 2004 року ОСОБА_1 не був фізичною особою- підприємцем, підприємницьку діяльність не здійснював, був знятий з обліку як фізична особа-підприємець, а тому у нього відсутній обов`язок сплати єдиного внеску.

24.03.2023 року представник позивача подала суду клопотання про приєднання доказів, клопотання задоволено судом. У клопотанні, зокрема, зазначено, що позивач 27.02.2006 року був прийнятий на роботу з присвоєнням статусу державного службовця, у період 2018 року ОСОБА_1 перебував на посаді першого заступника начальника Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. Перебування позивача на державній службі унеможливлювало здійснення будь-якої підприємницької діяльності, що додатково свідчить про протиправність дій відповідача у вигляді винесення оскаржуваних Вимог.

04.05.2023 року відповідач подав суду клопотання про приєднання доказів - інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за 2018-2023 роки станом на 04.05.2023 року; клопотання задоволено судом.

Ухвала суду від 01.03.2023 року була доставлена до «Електронного кабінету» ГУ ДПС в Одеській області 01.03.2023 року (а.с.48); у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не наданий, про поважність причин неподання не повідомлено.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Позивач стверджує і це не спростовано відповідачем, що був зареєстрований я фізична особа-підприємець до 2003 року та його діяльність ФОП припинилася до 01.07.2004 року, до набрання чинності Закону України №755-VI.

З матеріалів справи вбачається, що згідно інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , у позивача за період з 09.02.2018 року по 31.01.2021 року рахується заборгованість зі сплати податків до бюджету у сумі 25331,67грн. (а.с.80-87).

15.11.2018 року ГУ ДПС в Одеській області винесено вимогу №Ф-28329-51У, якою відповідач вимагав від позивача сплати 15819,54грн. єдиного внеску станом на 04.11.2020 року (а.с.11).

За цією вимогою старшим державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 01.11.2022 року постановою ВП №70190328 відкрито виконавче провадження (а.с.18).

22.02.2021 року ГУ ДПС в Одеській області винесено вимогу №Ф-28329-51У, якою відповідач вимагав від позивача сплати 21969,20грн. єдиного внеску станом на 11.06.2021 року (а.с.10).

За цією вимогою старшим державним виконавцем Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 01.11.2022 року постановою ВП №70190291 відкрито виконавче провадження (а.с.13).

Згідно Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, сформованих станом на 11.06.2020 року, 20.10.2021 року, 20.02.2023 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не знайдено записів стосовно ОСОБА_1 (а.с.22,23,26).

Позивач наполягає на тому, що він не повинен сплачувати податки до бюджету, оскільки його діяльність як ФОП була припинена до 01.07.2004 року, а саме до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». ОСОБА_1 не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону. Отже, станом на 01 липня 2004 року ОСОБА_1 не був фізичною особою-підприємцем, підприємницьку діяльність не здійснював, був знятий з обліку як фізична особа-підприємець, а тому у нього відсутній обов`язок сплати єдиного внеску

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначають приписи Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»

Приписами ст.14 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлений обов`язок податкових органів здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Відповідно до ст.4 Закону платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. База нарахування єдиного внеску визначається у відповідності до ст.7 Закону України № 2464-VІ.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами, внесеними згідно із Законами №1774- VІІІ від 06.12.2016 року, №2148-VІІІ від 03.10.2017 року) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), п.5 та 5-1, ч.1 ст4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно ч.4 ст.25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному ст.42 ПКУ.

Відповідачем сформовані податкові вимоги від 15.11.2018 року та від 22.02.2021 року №Ф-26049-51У про сплату боргу (недоїмки) на суми 15819,54грн. та 21969,20грн., відповідно зі сплати єдиного внеску

Таким чином, вищезазначена заборгованість виникла в результаті нарахування відповідачем ГУ ДПС позивачу єдиного внеску як фізичній особі підприємцю, статус позивача як фізична особа-підприємець зазначена відповідачем у інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (а.с.80).

Проте ГУ ДПС не надано до суду жодного належного та допустимого доказу, що ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю та був зареєстрований як ФОП. Відповідачем не спростовано твердження позивача, що він з 2004 року не здійснює підприємницьку діяльність та не зареєстрований як ФОП.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд за приписами ч.2 ст.242 КАС України, згідно з якою при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної справи суд враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі №260/81/19, в якій спірним було питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за період з 01 січня 2017 року по 31 жовтня 2018 року відповідно до оскаржуваної вимоги за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності. При цьому ОСОБА_1 набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності та отримав відповідне свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи до 01 липня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №755-ІV, але не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону. Отже, до предмета доказування в цій справі входить наявність можливості в осіб, які набули статусу суб`єктів підприємницької діяльності до набрання чинності Законом №755-ІV, здійснювати конституційне право на підприємницьку діяльність та отримувати дохід від такої діяльності на законних підставах у разі неподання ними реєстраційної картки відповідно до вимог цього Закону.

У постанові вказано, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що суб`єктна ознака статусу ФОП є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення як для правильного вирішення цієї справи та прийняття обґрунтованого рішення, так і для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.06.2019 року у справі №405/7/17, що з набранням чинності Законом №755 -ІV пов`язана лише державна реєстрація включення відомостей про ФОП, зареєстровану до 01 липня 2004 року, до ЄДР (ч.2 ст.18 цього Закону), у такому разі набуття фізичною особою статусу підприємця заново не реєструється.

Навівши аналіз правових норм Законів, що стосуються спірного питання, та внесених до них змін, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

Водночас зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб - підприємців, запроваджені законами №2390-VІ та №1155-VІІ, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Велика Палата Верховного Суду також підкреслила, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

При цьому застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі "Серков проти України", оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що 03.06.2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13.05.2020 року №592-IX, відповідно до положень якого розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N 2464-VI доповнено пунктом 9-15.

Так, згідно з абзацами 1 та 2 п. 9-15 Закону №2464-VI (у редакції Закону №592-IX) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом №592-IX з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом №592-IX, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-IX, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом №592-IX. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження в ОСОБА_1 статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755 -ІV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами його статус державного службовця у період з 27.02.2006 року та у 2018 році, що виключало можливість здійснення ним підприємницької діяльності, а отже, і відсутність обов`язку сплачувати єдиний внесок.

З урахуванням викладеного та ненадання відповідачем, якій є суб`єктом владних повноважень, належних та допустимих доказів щодо наявності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про наявність у ОСОБА_1 статусу фізичної особи-підприємця, факту здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів після 01.01.2004 року, вимоги ГУ ДПС в Одеській області від №Ф-28329-51У від 22.02.2021 року та №Ф-28329-51У від 15.11.2018 року є протиправними та підлягають скасуванню судом як винесені безпідставно та протиправно.

Згідно із з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем законність оскаржуваних вимог не доведена та не обґрунтована.

У п.110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі Компанія Вестберга таксі Актіеболаг та Вуліч проти Швеції визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2147грн. (а.с.28).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у сумі 2147 грн., на підставі ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166; адреса: вул. Семінарська, 5, м.Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування вимог задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 22.02.2021 року №Ф-28329-51У.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2018 року №28329-51У.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166; адреса: вул. Семінарська, 5, м.Одеса, 65044) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2147(дві тисячі сто сорок сім)грн. 00коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України, безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано 15.05.2023 року у зв`язку із перебуванням судді М.М. Аракелян у відпустці з 01.05.2023 року по 12.05.2023 року включно.

Суддя М.М. Аракелян