Справа № 160/4610/23
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 травня 2023 року Справа № 160/4610/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства економіки України, Першого заступника Міністра економіки України Володимира Гринюка, його попередників і заступників про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства економіки України, Першого заступника Міністра економіки України Володимира Гринюка, його попередників і заступників, в якій позивач просить:

- визнати протиправним тлумачення ст.6 Господарського кодексу України Міністерством економіки України і його бездіяльність щодо виконання Положення про Мінекономіку;

- зобов`язати Міністерство економіки України розробити конкретний план реалізації впровадження роликоопор у виробництво так, як належить вчинити згідно з Положенням про Мінекономіку.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 року вказана позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: оригіналу первинної позовної заяви для суду; уточненої позовної заяви, в якій чітко зазначити кого саме позивач вважає відповідачами у цій справі та до кого спрямовує свої позовні вимоги, вказавши їх повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб), їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, і виклавши зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також уточнити позовні вимоги до Міністерства економіки України, зазначивши в чому саме конкретно, на думку позивача, полягає оскаржувана бездіяльність Міністерства економіки України (в якій саме частині і щодо чого саме ним не виконується Положення про Мінекономіку), яку позивач просить визнати протиправною, а також копій цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску цього строку звернення.

09.05.2023 року до суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 15.03.2023р. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої надано уточнену позовну заяву та дві її копії.

В наданій уточненій позовній заяві позовні вимоги викладено аналогічно до первісної позовної заяви (не змінено), а в якості відповідачів визначено Міністерство економіки України та Перший заступник Міністра економіки України Гринюк Володимир Олексійович, при цьому, не зважаючи на вимоги ухвали суду від 15.03.2023 року, позивач в уточненій позовній заяві не вказав жодних передбачених п.2 ч.5 ст.160 КАС України реквізитів відповідача-2, а саме: Першого заступника Міністра економіки України Гринюка Володимира Олексійовича, таких як його адреса, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інші засоби зв`язку.

Крім цього, з уточненої позовної заяви слідує, що позивачем в порушення вимог ухвали суду та п.4 ч.5 ст.160 КАС України в цій уточненій позовній заяві не викладено зміст позовних вимог щодо кожного з вказаних в ній відповідачів.

Таким чином, в цій частині вимоги ухвали суду від 15.03.2023 року виконані не були.

Також судом встановлено, що позивачем на виконання вимог ухвали суду від 15.03.2023р. подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій останній просить поновити йому цей строк, посилаючись на військові дії у державі, його вимушений від`їзд і хворобу COVID-19. На підтвердження викладених в заяві про поновлення строку звернення до суду доводів позивачем надано довідку від 20.08.2022 року про огляд лікаря-терапевта від 20.08.2022р., з якої слідує, що ОСОБА_1 хворів на COVID-19 з 18.08.2022 року.

Водночас, відповідно до ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому ч.6 ст.161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, слід зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При цьому, суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює розгляд її звернення, листа-відповіді, листа-роз`яснення тощо на надіслане звернення зі спірного питання.

Водночас, вжиття конструкції "повинен був дізнатись" в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Так, з позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що позивач, зокрема, не погоджується з діями відповідача щодо тлумачення ним ст.6 Господарського кодексу України при розгляді звернень позивача щодо конструкції роликоопор стрічкових конвеєрів та їх впровадження у виробництво та з відмовою відповідача у налагодженні виробництва розроблених позивачем роликоопор стрічкових конвеєрів, при цьому, з долучених до позовної заяви документів встановлено, що вищевказані звернення позивача були розглянуті відповідачем ще у 2020 та у 2021 роках і відповіді на них, в тому числі і з посиланням на ст.6 Господарського кодексу України, було надано листами Міністерства економіки України від 01.09.2020р. №3812-05/53351-09 та від 21.09.2021р. №3801-07/46423-09, водночас, доказів отримання позивачем вказаних листів відповідача пізніше, ніж вони датовані, ані матеріали позовної заяви, ані заяви про поновлення строку звернення до суду не містять, відтак, з урахуванням приписів абз.1 ч.2 ст.122 КАС України, ОСОБА_2 повинен був звернутися з позовною заявою щодо оскарження таких дій (відмов) відповідача ще у березні 2021 року та у березні 2022 року, відповідно, разом з тим, із цією позовною заявою ОСОБА_2 звернувся до суду лише 07.03.2023 року, що підтверджується поштовою накладною на поштовому конверті, в якому ця позовна заява надійшла до суду, а, отже, ОСОБА_2 значно пропущено встановлений абз.1 ч.2 ст.122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з такою позовною заявою.

Водночас, наведені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду доводи, зокрема, посилання на військовий стан в Україні та пов`язаний із цим вимушений від`їзд позивача, а також на його захворювання з 18.08.2022 року на COVID-19 жодним чином не свідчать про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, оскільки вищевказані обставини, на які посилається позивач у заяві, настали набагато пізніше, ніж сплинув строк звернення до суду з цими позовними вимогами, бо, як зазначено вище, про оскаржувані дії відповідача позивач первинно дізнався у березні 2021 року, а обставини, на які посилається позивач, як на поважні по відношенню до пропуску ним строку звернення до суду, настали у лютому 2022 року (введено воєнний стан) та у серпні 2022 року (захворювання на COVID-19).

Разом з цим, суд зауважує, що позивачем не зазначено та не доведено, яким саме чином введення в Україні з 24.02.2022 року військового стану вплинуло на неможливість звернення його до суду з цим позовом у встановлений строк. При цьому сам факт введення воєнного стану в державі за відсутності обґрунтованих процесуальних законом підстав для поновлення строку звернення до суду через неможливість скористатися певними процесуальними правами у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду.

До того ж, є не підтвердженими жодним чином посилання позивача на здійснення ним вимушеного від`їзду через військові дії, бо, по-перше, жодних доказів такого від`їзду до суду не надано, а, по-друге, позивачем навіть не зазначено тривалість і дати такого від`їзду, що унеможливлює перевірити, як факт існування такого від`їзду, так і факт того, що він міг вплинути на можливість дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Таким чином, наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду не є поважними.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Крім того, суд зазначає, що ст.129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Практика Європейського суду з прав людини, відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини №3477-IV від 23.02.2006, є джерелом права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його правами та обов`язками.

У рішенні Європейського суду з прав людини Чуйкіна проти України ((CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) 13 січня 2011 року ОСТАТОЧНЕ) вказано, що стаття 6 Конвенції втілює право на суд , в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28- 36, Series A № 18) .

Разом з тим, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, яке може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення від 28.05.1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства , (п.57).

Також ч.1 ст.121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, з урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

За таких обставин, суд вважає, що підстави, зазначені позивачем у заяві від щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду, не є поважними, а тому така заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

В силу частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пунктів 1, 9 частини 4 статті 169 КАС України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, вона повертається позивачеві та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч.5 ст.169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Таким чином, враховуючи невиконання позивачем вимог ухвали суду від 15.03.2023 року та не усунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у повному обсязі, позовну заяву ОСОБА_1 слід повернути позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 121-123, п.1, п.9 ч.4 ст.169, ст.248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства економіки України, Першого заступника Міністра економіки України Володимира Гринюка, його попередників і заступників про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова