Справа № 260/1582/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/1582/23

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Попович Ш.О. в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач) у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №76 від 07.12.2022 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.02.1983, - на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу у візковому цеху пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Ужгород ордена Трудового Червоного прапора Львівської залізної дороги з 12.01.1982 по 20.04.1983, - на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 20.08.1985 по 09.10.1990; -на посаді оглядача вагонів четвертого розряду на пунктах перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 10.10.1990 по 19.11.2008; - на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу п`ятого розряду технічного обслуговування вагонів Батьово у Виробничому підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Ужгород» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» з 11.10.2017 по 22.11.2022, га в призначенні пільгової пенсії згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.02.1983, - на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу у візковому цеху пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Ужгород ордена Трудового Червоного прапора Львівської залізної дороги з 12.01.1982 по 20.04.1983; - на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 20.08.1985 по 09.10.1990, - на посаді оглядача вагонів четвертого розряду на пунктах перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 10.10.1990 по 19.11.2008, - на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу п`ятого розряду технічного обслуговування вагонів Батьово у Виробничому підрозділі «Експлуатаційне вагонне депо Ужгород» Регіональної філії «Львівська залізниця» AT «Українська залізниця» з 11.10.2017 по 22.11.2022, призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пільгову пенсію згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як робітнику локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснювали організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років за «Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» з дати його звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, тобто з 01.12.2022.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що спірним рішенням №76 до спеціального (пільгового) стажу Позивача усупереч данним довідки №785 від 24.11.2022 не враховано період роботи з 11.10.2017 по 22.11.2022. що становить більше 5 років та в разі його (періоду роботи) зарахування у Позивача наявний був би спеціальний стаж в розмірі більше 12 років 6 місяців (з 20.11.2008 по 22.11.2022). Вказує, що у рішенні ГУ ПФУ в Сумській області не вказано який саме період роботи Позивача утворює згаданий спеціальний стаж, тобто у спірному владному рішенні відсутня обгрунтування прийнятого рішення та посилання на нормативно-правові акти, якими пенсійний орган керувався. Вказане рішення №76 та його мотивацію, яка викладена в листі №1800-0202- 8/47868 від 29.12.2022, позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 14 березня 2023 року відкрито провадження у адміністративній справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачем подано відзив 04 травня 2023 на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що позивачу праомірно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1778-ХІІ (зі змінами).Просить у задоволення позову відмовити.

Відповідно до положень ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.262 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Судом встановлено, що 01.12.2022 р. ОСОБА_1 у віці 57 років звернувся із заявою про призначення пенсії до ГУ ПФУ в Закарпатській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області №76 від 07.12.2022 про відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 па підставі п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки позивач має 8 років 10 місяців 22 дні спеціального стажу, що є недостатнім для призначення такої.

На адвокатський запит Відповідачем було надано «роз`яснення» №1800-0202- 8/47868 від 29.12.2022 р. щодо періоду спеціального стажу роботи, який було зараховано Позивачу - з 20.11.2008 по 10.10.2017, та вказано, що період роботи з 1982 року згідно довідки №Б-925 від 30.11.2022 не враховано, оскільки «не містить інформації про підтвердження пільгового характеру роботи, що дас право на призначення пенсії за кислугу років» (якої саме інформації не містить, чого саме не вистачає в довідка не уточнено), а також надано більш широке нормативне обгрунтування не врахування стажу з 11.10.2017 по 22.11.2022 - пункт 2-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі змінами, внесеними Законом України №2148-VIII від 03.10.2017 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

Вказане рішення №76 та його мотивацію, яка викладена в листі №1800-0202- 8/47868 від 29.12.2022, позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 (далі Рішення КСУ № 2-р/2019) визнано такими, що не відповідають Конституції України (е неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі -Закон № 1788) зі змінами, внесеними Законом України від 02.03.2015 № 213-VITI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213) та Законом України від 24.12.2015 № 91 1-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон № 911 ).

На виконання Рішення КСУ № 2-р/2019 положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1 788 застосовуються без внесених до них змін Законами №213, №911.

В свою чергу, згідно з положеннями пунктів 2-1 та 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII -Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі Закон №2148), який набрав чинності 11.10.2017, право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом №2148 (станом на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54, .55 Закону № 1788.

Враховуючи зазначене, пенсії за вислугу років робітникам локомотивних бригад і окремим категоріям працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, призначаються відповідно до пункту "а" статті 55 Закону № 1788 при досягненні чоловіками віку 55 років, жінками 50 років та за наявності станом на 11.10 2017 у чоловіків не менше 26 років 6 місяців страхового стажу, з них вислуги років не менше 12 років 6 місяців, у жінок не менше 21 рік 6 місяців страхового стажу, з них вислуги років не менше 10 років.

Пенсія за вислугу років призначається та виплачується при звільненні з роботи, яка дає право на такий вид пенсії.

Підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення здійснюється, зокрема, на підставі записів у трудових книжках та, в разі необхідності, уточнюючих довідок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, з 12.07.1982 р. по 20.04.1983 р. позивач працював слюсарем по ремонту рухомого складу в вагонному цеху пункту перестановки вагонів Есень; з 20.08.1985 р.по 10.10.1990 р.був слюсарем по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень; з 10.10.1990 р. по 20.11.2008 р. був оглядачем вагонів четвертого розряду пункту перестановки вагонів Есень; з 20.11.2008 р. переведений оглядачем вагонів четвертого розряду пункту технічного обслуговування вагонів Батьово.

Право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі (п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із урахуванням рішення КСУ).

Таким актом KM України є постанова KM України «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» №583 від 12.10.1992.

Так, згідно постанови КМУ №583 від 12.10.1992 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» «Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом па пенсію за вислугу років» передбачає посаду «Оглядача вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу», «Слюсаря по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу» та «Оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу».

Згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» №25 від 18.11.1992 року Міністерства соціального забезпечення України. відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 від 12.08.1993 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином основним документом, який нідтверджуе наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення (постанова Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 27 лютою 2020 року у справі №577/2688/17).

Відповідно чо пункту 10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637.

Водночас, суд звергає увагу на те, що згідно з статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у пій (далі Порядок №637).

Так. відповідно до пунктів 1. 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розмішуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється па підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Отже, оскільки з 12.07.1982 по 19.11.2008 на передбачених п «а» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» посадах, тому даний період роботи також слід зарахувати до пільгового трудового стажу Позивача.

Суд враховує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження його трудового стажу.

За таких обставин суд приходить до переконання, що у Пенсійного фонду не мало бути сумнівів щодо зарахування спірного періоду з 12.01.1982 по 20.04.1983, 20.08.1985 по 09.10.1990, 10.10.1990 по 19.11.2008 оскільки такі можливо було встановити та підтвердити та зарахувати його до страхового стажу відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 .

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідач в свою чергу не надав суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про спірні періоди роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірні періоди і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років та не зарахуванні відповідних періодів роботи.

Щодо незарахування періоду роботи з 11.10.2017 р. по 22.11.2022 р., суд зазначає наступне.

Як встановлено судом попередньо, згідно з положеннями пунктів 2-1 та 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII -Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі Закон №2148), який набрав чинності 11.10.2017, право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом №2148 (станом на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54, .55 Закону № 1788. Пенсії за вислугу років робітникам локомотивних бригад і окремим категоріям працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, призначаються відповідно до пункту "а" статті 55 Закону № 1788 при досягненні чоловіками віку 55 років, жінками 50 років та за наявності станом на 11.10 2017 у чоловіків не менше 26 років 6 місяців страхового стажу, з них вислуги років не менше 12 років 6 місяців, у жінок не менше 21 рік 6 місяців страхового стажу, з них вислуги років не менше 10 років.

Відтак, для призначення позивачу пенсії, необхідна наявність саме станом на 11.10 2017 р. не менше 26 років 6 місяців страхового стажу, з них вислуги років не менше 12 років 6 місяців. Відтак, неврахування відповідачем періоду роботи з 11.10.2017 р. по 22.11.2022 р. не порушує право позивача на отримання пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "а" статті 55 Закону № 1788 та судом не можуть бути визнані протиправні дії відповідача щодо неврахування такого.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області призначити пенсію за вислугою років з 01.12.2022 р. (з дня звернення за пенсією), то суд зазначає таке.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Згідно положень ч.1 ст. 45 вказаного Закону, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що пенсія позивачу за вислугою років повинна бути призначена з 01.12.2022 р. відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

А тому для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень а також для відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області призначити пенсію за вислугою років з 01.12.2022 р. (з дня звернення за пенсією).

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) ССПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу КЗПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ССПЛ і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (№ 44277/98).

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених фактів та обставин, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем для звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, про що в матеріалах справи міститься доказ квитанція від 04.03.2023 р. Оскільки адміністративний позов задоволено частково, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 536,80 грн. (1073,60/2, де 1073,60 - ставка судового збору сплачена позивача за звернення до суду із цим позовом), оскільки судом не встановлено обставин, передбачених ч. 8 ст. 139 КАС України, щодо зловживання позивачем процесуальними правами або виникнення спору внаслідок неправильних дій позивача. Відповідні судові витрати належить компенсувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, буд. 1,м. Суми,Сумська область, Ковпаківський район,40030, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 76 від 07.12.2022 про відмову в зарахуванні ОСОБА_1 до трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.02.1983, - на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу у візковому цеху пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Ужгород ордена Трудового Червоного прапора Львівської залізної дороги з 12.01.1982 по 20.04.1983, - на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 20.08.1985 по 09.10.1990; - на посаді оглядача вагонів четвертого розряду на пунктах перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 10.10.1990 по 19.11.2008.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.02.1983 р., на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу у візковому цеху пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Ужгород ордена Трудового Червоного прапора Львівської залізної дороги з 12.01.1982 р. по 20.04.1983 р.; на посаді слюсаря по ремонту рухомого складу третього розряду пункту перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 20.08.1985 р. по 09.10.1990 р., на посаді оглядача вагонів четвертого розряду на пунктах перестановки вагонів Есень у Вагонному депо Чоп Львівської залізної дороги з 10.10.1990 р. по 19.11.2008 р., призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пільгову пенсію згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як робітнику локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснювали організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років за «Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» з 01.12.2022 р..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, код ЄДРПОУ - 20453063) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору