Справа № 200/1262/23
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року Справа№200/1262/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Смірнов Андрій Андрійович в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, зобов`язання розглянути рапорт про звільнення з військової служби з лав Збройних сил України у зв`язку із сімейними обставинами. В обґрунтування зазначив, що 04.01.2023 та повторно 25.02.2023 позивач звернувся до військової частини із рапортом про звільнення. Рапорти не розглянуті, рішення не прийняті.

03 квітня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово.

Військовою частиною НОМЕР_1 надано відзив, в якому зазначено, що позивача мобілізовано на військову службу з 24.05.2022 та призначено на посаду старшого водія 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Рапорт від 04.01.2023 розглянуто, здійснено на ньому відмітку «не прийнято позитивного рішення», про що проінформовано позивача. В подальшому наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 10.02.23 №35-рс ОСОБА_1 звільнено від займаних посад та зараховано в розпорядження Харківського обласного територіального центру комплектування і соціальної підтримки. Наказ не реалізовано, оскільки 12.02.2022 солдат самовільно залишив місце служби. Наказом від 20.02.2023 №51 позивача увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , як військовослужбовця, що скоїв дезертирство. Повідомлено, що інші рапорти не надходили. Вважає, що у цих правовідносинах відсутній предмет спору, оскільки рапорт ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами від 04.01.2023 розглянуто командуванням Військової частини НОМЕР_1 та прийнято відповідне рішення. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Адвокатом позивача надана відповідь на відзив. Щодо не належного розгляду рапорту від 04.01.2023 зазначив про бездіяльність військової частини, оскільки за результатом розгляду рапорту наказ про звільнення не прийнятий. Доказами вручення рапортів є відповідні записи Укрпошти при формуванні відомостей трек-відправлень 297 АДРЕСА_2 ). Просив позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено таке.

04 січня 2023 року ОСОБА_2 подано командиру рапорт про звільнення з військової служби згідно ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами. Вказаний рапорт містить напис у верхньому лівому куті «не прийнято позитивного рішення».

25 лютого 2023 року адвокатом Смірновим Андрієм Андрійовичем в інтересах старшого солдата ОСОБА_1 складено рапорт (вих.№25-02) про звільнення.

Вважаючи що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, оскільки за результатом розгляду рапортів не прийняті рішення, позивач звернувся до суду.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Пунктом 6ст. 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні триває.

Судом встановлено, що відповідно ч. 6 ст. 2 Закону № 2232-XII) ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами через інвалідність дитини.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII. Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з абзацом тринадцятим п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

При цьому, згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з п.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем 04.01.2023 подано рапорт про звільнення. Вказаний рапорт містить напис (у правому верхньому куті) «не прийнято позитивного рішення», однак вмотивованої відповіді відповідачем не надано. Вищенаведене свідчить про допущену відповідачем бездіяльність в частині розгляду рапорту позивача від 04.01.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині належить задовольнити. При цьому, повним та належним способом захисту у такому випадку є зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 04.01.2023 та надати письмову відповідь по суті порушеного питання.

Щодо рапорту вих.№25-02 від 25.02.2023 суд зазначає таке.

Позивачем до позовної заяви додано копію рапорту з вихідним №25-02 від 25.02.2023, також надані квитанції (накладні) Укрпошти.

Разом з цим, відповідачем повідомлено про неотримання рапорту з вих.№25-02 від 25.02.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 затверджені Правила надання послуг поштового зв`язку (далі Правила №270), якими зокрема, визначено порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

Так, згідно з пунктом 2 Правил №270 рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок «M», які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Як визначено у пункті 105 цих Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Оператор поштового зв`язку також може визначати інший порядок вручення реєстрованих поштових відправлень.

Верховний Суд у постанові від 9 лютого 2022 року у справі №640/16786/20 висловився про те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення та одержувача (прізвище та його підпис). У цій постанові Верховний Суд, за результатом аналізу положень Правил №270, підсумував, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку.

Суд зауважує, що позивачем не надано належних доказів вручення поштового відправлення.

Із наданих роздруківок трек-відправлень Укрпошти - «Перевірка статусу відстеження» 297, 289) не вбачається можливим визначити особу, що отримала поштове відправлення.

Описи вкладення в цінний лист також не можуть вважатися належними доказами, оскільки не вбачається можливим встановити до якого саме рекомендованого листа вони відносяться. Зазначені в них адреси містять розбіжності, а саме в описах зазначені адреси: «49006, м.Дніпро, вул.Надії Олексієнко, 42»; «84502, Донецька область, м.Бахмут, вул.Зелена, 38; 84122, Донецька область, м.Слов`янськ», в той час як в накладних Укрпошти «м.Слов`янськ, Краматорський район, Донецька область», «до відділення, м.Дніпро, 49006».

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що позивачем надані належні докази отримання відповідачем рапорту від 25.02.2023.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем допущено бездіяльність щодо розгляду рапорту вих.№25-02 від 25.02.2023.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами від 04.01.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) про звільнення з військової служби за сімейними обставинами від 04.01.2023 та надати письмову відповідь по суті порушеного питання.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Кошкош