Справа № 620/2810/23
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року Чернігів Справа № 620/2810/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області
провизнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФУ в Чернігівській області, відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 03 від 18.01.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.03.1982 по 03.05.1983 та з 20.03.1984 по 03.04.1993; зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи в районах Крайньої Півночі з 20.03.1984 по 31.12.1990 на пільгових умовах, з розрахунку один рік роботи за один рік та шість місяців, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, з 11.01.2023.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи через недоліки деяких записів в трудовій книжці, оскільки надані ОСОБА_1 разом із трудовою книжкою додаткові довідки в повній мірі підтверджують спірні періоди роботи позивача. Окрім того період роботи з 20.03.1984 по 31.12.1990 слід зарахувати в пільговому обчисленні, як роботу в районах Крайньої Півночі, однак відповідачем, всупереч вимог чинного законодавства не зараховано період роботи в районах Крайньої Півночі як в загальний страховий стаж так і в пільговий.

Ухвалою судді від 17.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що враховуючи грубі порушення законодавства про ведення трудових книжок, зарахування спірних періодів до страхового стажу Позивача можливе виключно в разі надання до Пенсійного фонду України додаткових документів, які б підтверджували роботу Позивача в спірні періоди.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що Головне управління по відношенню до позивача жодних протиправних дій не вчиняло, оскільки в призначенні пенсії ОСОБА_1 відмовлено саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. Щодо врахування періодів роботи відповідач 2 зазначив, що зважаючи на виправлення в трудовій книжці позивача то спірні періоди робити позивача не можуть бути зараховані до страхового стажу останньої. Щодо врахування трудового стажу в районах Крайньої Півночі із застосуванням кратності, то відповідач 2 вважає, що перш за все спірним є питання в частині зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, в застосування кратності є похідним і повинне вирішуватись лише після вирішення питання про наявність права на зарахування стажу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

З огляду на матеріали справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.01.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 03 від 18.01.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю підстав (а.с. 15).

Так, в указаному рішенні відповідач 1 зазначив, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж враховано в повному обсязі з 01.09.1980 по 30.11.2021 та становить 19 років 5 місяців 14 днів. До страхового стажу не було зараховано період роботи з 03.03.1982 по 03.05.1983 у зв`язку з виправленнями в даті прийняття на роботу. Даний період можливо зарахувати після проведення зустрічної перевірки довідки про заробітну плату № С-1194 від 18.10.2022. Також період з 20.03.1984 по 03.04.1993 не зараховано до страхового стажу в зв`язку з розбіжністю між датою звільнення та датою наказу про звільнення.

Так, з огляду на позовні вимоги та рішення відповідача 1 про відмову в призначенні пенсії за віком спірним є питання зарахування до страхового стажу певних періодів роботи ОСОБА_1 , а саме період роботи з 03.03.1982 по 03.05.1983, а також період роботи з 20.03.1984 по 03.04.1993.

Згідно із копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 30.03.1982, позивач в період з 03.03.1982 по 03.05.1983 працювала в Щорському «Райпобуткомбінаті» на посаді парикмахера широкого профілю, про що свідчать записи №3 та 4 трудової книжки (а.с. 8).

Додатково ОСОБА_1 додано територіальному органу пенсійного фонду архівні довідки Сновської міської ради від 18.10.2022 № С-1194, С-1195, С-1196, С-1197, з яких вбачається, що ОСОБА_2 в період з 1982 по 1983 отримувала заробітну плату в Щорському «Райпобуткомбінаті», а саме з березня 1982 року по травень 1983 рік (а.с. 13).

Крім того, ОСОБА_1 згідно із записами в трудовій книжці №6-9 в період з 20.03.1984 по 03.04.1993 працювала в військовій частині НОМЕР_2 на посаді «стиральщица белья, яка у подальшому перейменована на оператор неавтоматических стиральных машин» (а.с. 8).

Відповідно до відтиску штампу начальником штабу військової частини НОМЕР_3 зроблено запис про підстави для обрахунку періоду роботи ОСОБА_1 з 20.03.1984 по 03.04.1993 один рік за рік та шість місяців, як за роботу в районах, віднесених до районів Крайньої Півночі (а.с. 8, 11).

Також позивачем було додано до заяви про призначенні пенсії архівну довідку Федеральної державної казенної установи «Центральний архів міністерства оборони російської федерації» від 15.11.2021 № 4/П-29547, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала у військовій частині НОМЕР_2 (місце дислокації в АДРЕСА_1 ) в період з 20 березня 1984 року (наказ № 57, звідки прибула не зазначено) по 05 квітня 1993 року (наказ № 33 від 17 лютого 1993 року, вибула у відпустку з наступним звільненням) на посадах «стиральщица белья, оператор неавтоматических стиральных машин войсковой части 03198», та за вказаний період їй була нарахована відповідна заробітна плата (в рублях та копійках). У вказаній довідці також зазначено, що військова частина НОМЕР_2 власного діловодства не вела, а в 1984-1993 роках входила до складу військової частини НОМЕР_3 і дислокувалась - ф. Панькова, о. Нова Земля, Архангельська область (а.с. 12).

За таких обставин, позивач вважає, що за наявності всіх поданих доказів у відповідача були відсутні правові підстави для відмови в призначенні пенсії за віком, а тому не погоджуючись із такими діями ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV(далі - Закон №1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Так, частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004. До вказаної дати питання зарахування стажу для призначення пенсії, зокрема, регулювалося нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Подібна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 04.02.2021 у справі № 439/905/17, від 09.06.2021 у справі № 488/3973/13-а.

Таким чином, суд погоджується із висновком позивача, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжна, а відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Як вже було зазначено вище, спірними в даній справі є періоди роботи позивача з 03.03.1982 по 03.05.1983 та з 20.03.1984 по 03.04.1993.

Так, щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 03.03.1982 по 03.05.1983, то за даними трудової книжки останньої вбачається, що в указаний період вона працювала в Щорському «Райпобуткомбінаті» на посаді парикмахера широкого профілю, про що свідчать записи №3 та 4 трудової книжки (а.с. 8).

Відповідач 1 підставою для не врахування цього періоду вказує на наявність виправлень в даті прийняття на роботу ОСОБА_1 . Водночас, дослідивши копію трудової книжки позивача суд не вбачає виправлень в записі № 3 та констатує, що останній містить в графі «число, місяць, рік» значення «3.03.1982», що також узгоджується із датою наказу про прийняття на роботу.

Окрім того, суд зазначає, що додатково ОСОБА_1 в підтвердження вказаного періоду було додано архівні довідки Сновської міської ради від 18.10.2022 № С-1194, С-1195, С-1196, С-1197, з яких вбачається, що ОСОБА_2 (після зміни прізвище ОСОБА_3 ) в період з 1982 по 1983 отримувала заробітну плату в Щорському «Райпобуткомбінаті», а саме з березня 1982 року по травень 1983 рік (а.с. 13).

Щодо періоду роботи з 20.03.1984 по 03.04.1993, який не враховано до страхового стажу ОСОБА_1 з підстав розбіжностей в даті звільнення позивача із датою наказу про звільнення, судом встановлено таке.

Із копії трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що 20.03.1984 позивач прийнята на посаду пральниці білизни до військової частини НОМЕР_2 , наказ №57 від 20.03.1984 (запис №6 трудової книжки). Вказана посада перейменована на оператор неавтоматизованих пральних машин, про що свідчить запис №8 в трудові книжці (а.с. 8 зворотна сторона).

Згідно із записом №8 дата звільнення позивача із займаної посади 03.04.1993, який внесено на підставі наказу №33 від 17.02.1993 (а.с. 8 зворотна сторона).

Таким чином слід зазначити, що дійсно дата звільнення позивача не співпадає із датою наказу про звільнення. Водночас, позивачем було додано до заяви про призначенні пенсії архівну довідку Федеральної державної казенної установи «Центральний архів міністерства оборони російської федерації» від 15.11.2021 № 4/П-29547, відповідно до якої ОСОБА_1 працювала у військовій частині НОМЕР_2 (місце дислокації в АДРЕСА_1 ) в період з 20 березня 1984 року (наказ № 57, звідки прибула не зазначено) по 05 квітня 1993 року (наказ № 33 від 17 лютого 1993 року, вибула у відпустку з наступним звільненням) на посадах «стиральщица белья, оператор неавтоматических стиральных машин войсковой части 03198», та за вказаний період їй була нарахована відповідна заробітна плата (в рублях та копійках). У вказаній довідці також зазначено, що військова частина НОМЕР_2 власного діловодства не вела, а в 1984-1993 роках входила до складу військової частини НОМЕР_3 і дислокувалась - ф. Панькова, о. Нова Земля, Архангельська область (а.с. 12).

Крім того, відповідно до довідки начальника штабу військової частини НОМЕР_3 вбачається наявність у ОСОБА_1 підстав для обрахунку періоду роботи в військовій частині НОМЕР_2 з 20.03.1984 по 03.04.1993 один рік за рік та шість місяців, як за роботу в районах, віднесених до районів Крайньої Півночі (а.с. 8, 11).

Слід зазначити, що сукупність наданих позивачем доказів дає підстави для висновку, що останні в повній мірі відображають всі обов`язкові відомості для підтвердження страхового стажу в спірні періоди роботи ОСОБА_1 .

У спірний період порядок ведення трудових книжок був передбачений положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.2 вказаної Інструкції у трудову книжку, зокрема, вносяться відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції № 162 всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виробляються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Наприклад, якщо робітника або службовця прийнято на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 р.) записується: «1984.05.01», у трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; «05.01.1984».

Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Пунктами 2.5 та 2.7 Інструкції № 162 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке внесло неправильний або неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а за його відсутності - організацією, що стоїть вище, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції № 162 у розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

При необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після вказівки відповідного порядкового номера, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за № таким недійсний. Прийнятий за такою професією (посадою)» і в графі 4 повторюється дата номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесено до трудової книжки.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 вказується, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер (пункт 2.26 Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

З даних, які містяться в трудовій книжці, наявна можливість встановити факт роботи позивача у спірні періоди, при цьому записи у розділах «№ запису», «Відомості про прийом на роботу, про переведення на іншу роботу, про звільнення» та «На підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» не містять дефектів. Крім того, всі записи щодо дат прийняття та звільнення позивача узгоджуються та не містять суперечностей із записами про звільнення та про прийняття на роботу відповідно до інших установ.

Разом з тим, щодо дефектів, які містяться в графі «Дата (число, місяць, рік)» де число містить виправлення, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до вимог пункту 8.1 Інструкції № 162 контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців». Так, у пункті 18 вказаного документу передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Суд вважає за доцільне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Так, у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Крім того суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Така правова позиція Верховного Суду відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин, суд вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 її роботи з 03.03.1982 по 03.05.1983, а також період роботи з 20.03.1984 по 03.04.1993.

Щодо вимог позивача про зарахування стажу роботи у військовій частині НОМЕР_2 в пільговому розмірі суд зазначає таке.

Так, відповідно до трудової книжки, архівної довідки та довідки начальника штабу військової частини НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 в спірний період працювала у військовій частині НОМЕР_2 (місце дислокації в 1984-1993 рр. - м. Архангельськ-55). У вказаній довідці також зазначено, що військова частина НОМЕР_2 власного діловодства не вела, а в 1984-1993 роках входила до складу військової частини НОМЕР_3 і дислокувалась - ф. Панькова, о. Нова Земля, Архангельська область (а.с. 12). Довідкою начальника штабу військової частини НОМЕР_3 підтверджується, що робота ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_2 є роботою в районах, віднесених до районів Крайньої Півночі (а.с. 8, 11).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV обумовлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1; зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок №22-1), визначено вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 цього пункту до заяви про призначення пенсії за віком подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому підпункт 2 пункту 2.1 розділу ІІ Прядку №22-1 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Аналіз наведених норм дозволяє зробити висновок, що зарахування періоду роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, здійснюється за правилами, установленими законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року №1029 (в редакції постанови Ради Міністрів СРСР від 03 січня 1983 року №12).

Спору про те, що місцевість, де працювала позивач, відносилась до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Підпунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 29 вересня 1967 року №1908-VII «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» було скорочено до трьох років тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Постанова №148) передбачено, що працівникам, які користуються на цей час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу І Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів Союзу РСР з питань праці і заробітної плати і Президії Всесоюзної центральної ради профспілок від 16 грудня 1967 року №530/П-28 (далі - Інструкція №530/П-28), пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робітникам і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

За змістом пункту 7 Інструкції №530/П-28 трудові договори на певний строк (три або два роки) укладаються у письмовій формі міністерствами, відомствами, центральними установами, а також підприємствами, установами та організаціями, які розташовані в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з працівниками, які прибули на роботу в ці місцевості з інших районів держави.

Системний аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність таких обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою №148.

При цьому основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Суд також враховує правові висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені Верховним Судом у постанові від 10 січня 2019 року у справі №352/1612/15а, від 17 травня 2019 року у справі №644/2182/17, від 31 липня 2019 року у справі №287/15/17-а, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а, від 14 листопада 2019 року у справі №265/6105/16-а, відповідно до яких для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, можуть бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи особи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх обов`язкова сукупність.

Таким чином, факт роботи позивача в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, підтверджується записами в трудовій книжці, які кореспондуються із записами архівної довідки. Отже, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 20.03.1984 по 01.01.1991 до трудового стажу у пільговому обчисленні - один рік за один рік і шість місяців.

Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 (справа №676/7065/14-а), від 30.05.2019 (справа №348/2974/14-а), від 19.09.2019 (справа №348/2208/16-а), від 08.07.2021 (справа №459/2778/16-а), від 17.06.2021 (справа №352/200/16-а).

Відповідно до частини 1, пунктів 4, 10 частини 2, частини 4 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, вік позивача та з урахуванням зарахованих періодів стажу роботи ОСОБА_1 згідно із рішенням відповідача та на підставі встановлених судом обставин і наявних підстав для зарахування спірних періодів до стажу позивачки, суд вважає, що зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду призначити пенсію ОСОБА_1 зарахувавши періоди роботи останньої з 03.03.1982 по 03.05.1983 та з 20.03.1984 по 03.04.1993 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений та виключатиме необхідності повторного звернення до суду.

Щодо вимоги позивача про призначення їй пенсії з 11.01.2023, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Зважаючи на дату звернення позивача за призначенням пенсії (11.01.2023) суд зауважує, що таке звернення відбулось в тримісячний строк з дати виникнення права на пенсію, а тому пенсію ОСОБА_1 слід призначити з 15.10.2022.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправним та скасування рішення № 03 від 18.01.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком; зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_4 період її роботи з 03.03.1982 по 03.05.1983 в Щорському «Райпобуткомбінаті» та з 20.03.1984 по 03.04.1993 у Військовій частині НОМЕР_2 , з яких період з 20.04.1984 по 01.01.1991 у пільговому обчисленні - один рік за один рік і шість місяців та призначити пенсію за віком з 15.10.2022.

Крім того, визначаючись щодо органу, який має приймати рішення про призначення пенсії, суд зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1, у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1), передбачає можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Так, згідно із пунктом 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до матеріалів справи, заява позивача про призначення пенсії була розглянута за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ в Одеській області і рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято саме вказаними територіальними органами Пенсійного фонду України.

З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання саме ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 спірних періодів та, як наслідок, призначити їй пенсію за віком.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 03 від 18.01.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_4 період її роботи з 03.03.1982 по 03.05.1983 в Щорському «Райпобуткомбінаті» та з 20.03.1984 по 03.04.1993 у Військовій частині НОМЕР_2 , з яких період з 20.04.1984 по 01.01.1991 у пільговому обчисленні - один рік за один рік і шість місяців та призначити пенсію за віком з 15.10.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, .

Дата складення повного рішення суду - 15.05.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб