Справа № 360/1047/22
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року справа №360/1047/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 360/1047/22 (головуючий І інстанції Шембелян В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 13 січня 2022 року № 130-5959/Х-02/8- 1200/22; зобов`язати здійснити перерахунок пенсії, зарахувавши до стажу період роботи з 23.02.1984 року по 17.06.2000 року в КСП «Чорнухинська птахофабрика» (СТОВ «Чорнухинська птахофабрика - АVIS-2000»).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року позов задоволений: визнано протиправними дії ГУПФУ в Луганській області з неврахування до страхового стажу позивачу періоду роботи з 23.02.1984 року по 17.06.2000 року повністю під час призначення пенсії з 13.03.2020 року; зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 23.02.1984 року по 17.06.2000 року повністю, здійснити перерахунок пенсії з 13.03.2020 року та виплатити заборгованість.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів посилався на те, що 24.12.2021 року на веб-портал ПФУ надійшло звернення позивача щодо зарахування страхового стажу з 1984 року по 2000 рік. Заява про перерахунок пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через Веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1. Тому, на звернення позивача від 24.12.2021 року ВЕБ-12001-Ф-С-21-116556 листом ГУПФУ в Луганській області від 13.01.2022 року №130-5959/Х-02/8-1200/22 надано відповідь відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Будь-яке рішення з приводу розгляду зазначеного звернення відповідачем не приймалось. Також, вважає що суд втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 360/1047/22, який листом повідомив, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для зміни рішення, виходячи з наступного.

Позивач 13.03.2020 року звернувся до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За витягом з ІС ПФУ «Підсистема призначення та виплати пенсії загальний» форма РС-право позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначено пенсію за віком на загальних умовах з 13.03.2020 року. Страховий стаж позивача за підсумками відповідача складає 25 років 08 місяців 3 дні.

Позивач 15.06.2021 року звернувся з заявою про перерахунок пенсії, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, рішенням якого від 16.06.2021 року № 38 відмовлено позивачу в перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю підстави звільнення на дату 17.06.2000 року (документ, його дата і номер).

Позивач 24.12.2021 року звернувся через веб-портал ПФУ з клопотанням про зарахування стажу з 1984 по 2000 роки. До заяви були надані трудова книжка та довідки, які підтверджують виконання трудової діяльності позивача на Чорнухинській птахофабриці.

Листом відповідача від 13.01.2022 року № 130-5959/Х-02/8-1200/22 повідомлено, що додані до звернення копії документів не можуть бути прийняті для розгляду, оскільки їх видало підприємство, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. Згідно записів трудової книжки позивач працював з 23.02.1984 року по 17.06.2000 року на Чорнухинській птахофабриці. За матеріалами електронної пенсійної справи позивача до загального стажу частково не зараховано період роботи на Чорнухинській птахофабриці, оскільки у записі про звільнення від 17.06.2000 року не зазначено дати та номеру документу, зараховано період з 01.02.1999 року по 17.06.2000 року за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зарахування періоду з 23.02.1984 року по 31.01.1999 року можливо на підставі показань свідків відповідно до постанови правління ПФУ від 10.11.2006 року № 18-1.

Згідно трудової книжки позивач працював в Чорнухинській птахофабриці: запис 9 - 23.02.1984 року прийнятий водієм 3 класу на а/м різної вантажопідйомністю (наказ 37к від 24.02.1984 року); запис 10 - 10.03.1988 року переведений водієм 1 класу (наказ № 37к від 10.03.1988 року); запис 11 - 17.06.2000 року звільнений у зв`язку з переводом в СТОВ «Чорнухинську птахофабрику AVIS - 2000» (протокол загальних зборів).

В трудовій книжці позивача запис 11 від 17.06.2000 року завірено печаткою ТОВ «Чорнухинська птахофабрика», на підтвердження цього факту позивачем надані копії довідок №71, 72, 73, 74 від 17.12.2020, видані «Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Чорнухинська птахофабрика AVIS-2000», відповідно до яких, позивач з 23.02.1984 року по 17.06.2000 року працював на зазначеному підприємстві, а також нараховувалась заробітна плата. Всі зазначені довідки завірені печатками підприємства.

Отже, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 23.02.1984 року по 31.01.1999 року за записами трудової книжки, оскільки в записі про звільнення від 17.06.2000 року не зазначено дати та номеру документу, на підставі якого відбувалося таке звільнення, а також сам запис засвідчено печаткою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Чорнухинська птахофабрика», відомості про перейменування підприємства в трудовій книжці не зазначено, а надані довідки, які підтверджують зазначений період роботи позивача видані підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, що не можуть бути враховані, на думку позивача.

Період роботи з 01.02.1999 року по 17.06.2000 року у СТОВ «Чорнухинська птахофабрика» зарахований до страхового стажу на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що підтверджується формою РС-право.

За п. 1 ч. 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За ч. 4 статті 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому ПКМУ № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка чи відповідні записи у ній. При цьому значення трудової книжки як основного документа, що підтверджує стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Чинне законодавство передбачає необхідність підтвердження стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Трудова книжка позивача щодо спірного періоду роботи на Чорнухинській птахофабриці містить записи щодо прийняття та звільнення позивача з роботи у спірний період, однак запис про звільнення не містить визначення документів, на підставі яких позивача звільнено з роботи.

В даному випадку відомості про прийняття на роботу позивача наявні в трудовій книжці, не мають будь-яких недоліків, тобто повноцінно підтверджують факт роботи позивача на зазначеній посаді на Чорнухинській птахофабриці. Факт прийняття позивача на роботу не є спірним.

Факт роботи позивача на вказаному підприємстві і звільнення з нього саме 17.06.2000 року (як і зазначено в трудовій книжці позивача) фактично визнав відповідач, зарахувавши період роботи у ТОВ «Чорнухинська птахофабрика» з 01.02.1999 року по 17.06.2000 року на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, факт звільнення з цього підприємства позивача саме 17.06.2000 року не є спірним між сторонами, отже не підлягає доказуванню в силу вимог ч.1 ст.78 КАС України, оскільки суд також довіряє відомостям реєстру і не має обґрунтованих сумнівів щодо їх дійсності.

Не зарахувавши ж період роботи з 23.02.1984 року по 31.01.1999 року до страхового стажу позивача на підставі відомостей його трудової книжки та наявних в пенсійного органу відомостей реєстру, відповідач діяв не виважено і не послідовно, чим порушив право позивача на отримання пенсії ще під час її призначення.

На підтвердження спірного періоду роботи позивачем надані архівні довідки від 17.12.2020 року №№ 71, 72, 73, 74, згідно яких позивач працював на Чорнухинській птахофабриці з 23.02.1984 року по 17.06.2000 року, вказані довідки підписані директором та головним бухгалтером «СГК ТОВ «Чорнухинська птахофабрика AVIS-2000 так званої ЛНР». Також в зазначених довідках міститься інформація щодо звільнення позивача з 17.06.2000 у зв`язку з переводом до СТОВ «Чорнухинську птахофабрику AVIS - 2000» відповідно до протоколу загальних зборів №1 від 07.04.2000 року.

Відповідачем вказані довідки не були взяті до уваги з огляду на те, що видані організацією, яка знаходиться на території де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

За ч. 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Згідно ч. 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Донецької та Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд також зазначає, що чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, які тепер перебувають на тимчасово неконтрольованій території України. Крім того, положенням частини 3 статті 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить в залежність особу, щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу і призначення пенсії.

Посилання відповідача на те, що підприємства, які видали позивачу довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії позивачу, розміщені на тимчасово окупованій території України, суд не приймає, оскільки відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на пенсійне забезпечення.

Судом враховано правову позицію в постановах Верховного суду у справі № 175/4336/16-а від 28 серпня 2018 року, по справі № 172/718/17 від 27 лютого 2018 року.

Крім того, позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий трудовий стаж роботи.

З наведених підстав суд вважає, що відповідачем неправомірно не взято до уваги інформацію, що міститься в реєстрі, архівних довідках, наданих позивачем для підтвердження наявного трудового стажу.

Отже, матеріалами справи підтверджено факт роботи позивача на Чорнухинській птахофабриці в спірний період з 23.02.1984 року по 17.06.2000 року.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Пенсійним органом саме під час призначення пенсії позивачу не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для незарахування періоду роботи до страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного суду від 6 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Пенсійний орган мав всі належні відомості для підтвердження наявності страхового стажу позивача за період роботи з 23.02.1984 року по 17.06.2000 року, що містяться в трудовій книжці позивача та в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ще під час призначення пенсії позивачу, однак зарахував лише частину цього періоду з 01.02.1999 року по 17.06.2000 року, отже діяв не послідовно та необгрунтовано.

Не зарахувавши ж період роботи з 23.02.1984 року по 31.01.1999 року до страхового стажу позивача на підставі відомостей його трудової книжки та наявних в реєстрі відомостей відповідач, порушив право позивача на отримання пенсії в більшому розмірі саме з часу її призначення - з 13.03.2020 року.

За п. 4.7 розділу ІV Порядку 22-1 орган, що призначає пенсію повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій ГУПФУ в Луганській області з неврахування до страхового стажу позивачу періоду роботи з 23.02.1984 року по 31.01.1999 року під час призначення пенсії з 13.03.2020 року; зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 23.02.1984 року по 31.01.1999 року, здійснити перерахунок пенсії з 13.03.2020 року та виплатити заборгованість.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу, проте допустив описку в резолютивній частині в зазначені періоду, який зобов`язано зарахувати відповідача до страхового стажу позивача, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Щодо судових витрат.

За ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Апеляційний суд зазначає, що позов задоволено частково, при цьому, відмовлено лише в тій частині вимог, які стосуються вже зарахованого фактичного при призначенні пенсії позивачу періоду страхового стажу, тому суд не вбачає підстав для зміни розподілу судових витрат, оскільки фактично позов задоволено з коригування періоду страхового стажу.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 360/1047/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - змінити.

Абзаци другий, третій резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 360/1047/22 змінити шляхом зазначення періоду роботи «з 23.02.1984 по 31.01.1999» замість «з 23.02.1984 по 17.06.2000».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 15 травня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко