Справа № 440/2163/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/2163/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/2163/23 за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

03.03.2023 адвокат Глушко Сергій Миколайович, здійснюючи представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , через систему "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні, тобто з 27.12.2019 по 09.12.2021, зобов`язавши при цьому відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні позивача, тобто з 27.12.2019 по 09.12.2021, у розмірі 259 417,22 грн.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення права позивача на отримання від роботодавця усіх сум при звільненні, внаслідок чого та на підставі ст. 117 КЗпП України у такого працівника виникає право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Після усунення недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 15.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 03.04.2023 клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 17.05.2023 замінено відповідача у справі в особі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) на його правонаступника в особі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - відповідач).

31.03.2023 до суду від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача частково визнав позов, оскільки не заперечує права ОСОБА_1 на отримання відшкодування, визначеного ст. 117 КЗпП України за несвоєчасну виплату вихідної допомоги. Однак вважає, що розмір такого відшкодування суд повинен зменшити орієнтовно до 6700,61 грн, взявши до уваги загальний обсяг несвоєчасно виплаченої вихідної допомоги та здійснити приблизну оцінку розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні на підставі даних Національного баку України про середньозважені процентні ставки в річному обчисленні за новими кредитами домашнім господарствам за цільовим спрямуванням. При цьому заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу вважає завищеними та неспівмірними з наданими послугами адвоката і складністю справи. Надав також клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду (а.с. 44-56).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

За даними трудової книжки позивача суд встановив, що у період з 15.08.2016 по 26.12.2019 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області на різних посадах (а.с. 14-15).

26.12.2019 позивача було звільнено із займаної посади головного спеціаліста відділу систематизації законодавства, правової роботи та правової освіти управління державної реєстрації нормативно-правових актів, правової роботи та правової освіти на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83 та п. 11 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Управління згідно з наказом Головного територіального управління юстиції №1785/к від 23.12.2019.

У зв`язку з невиплатою позивачу при звільненні вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку позивач звернулася до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №440/297/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020 та постановою Верховного Суду від 22.04.2021, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 830,47 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 замінено боржника у виконавчому листі, виданому Полтавським окружним адміністративним судом 04.08.2021 у справі № 440/297/20, з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на його правонаступника в особі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

09.12.2021 Північно-Східним міжрегіональним управління Міністерства юстиції (м. Суми) на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 №440/297/20 було виплачено вихідну допомогу в розмірі 10 830,47 грн (а.с. 73).

Представник позивача зазначає, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою вихідної допомоги при звільненні позивач 10.12.2021, 27.01.2022 та 05.02.2022 зверталася в досудовому порядку до відповідача із заявою щодо виплати їй середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 27.12.2019 по 09.12.2021.

За результатами розгляду останньої заяви Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) повідомило, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум (а.с. 17).

Позивач вважає, що непроведення з вини відповідача розрахунку з працівником у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок є підставою для відповідальності роботодавця, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З цих міркувань позивач звернулася до суду з даним позовом, прохаючи суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Вирішуючи цей публічно-правовий спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 цього ж Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У силу положень статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, при звільненні ОСОБА_1 з роботи 26.12.2019 відповідач не виплатив їй вихідну допомогу у розмірі 10 830,47 грн, факт чого підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі №440/297/20.

Лише 09.12.2021 відповідач здійснив зарахування на банківський рахунок позивача суми заборгованості у розмірі 10830,47 грн, факт чого підтверджується наданою позивачем випискою з власного рахунку (а.с. 15) та наданим відповідачем меморіальним ордером №1769 від 08.12.2021 (а.с. 73).

Таким чином, період затримки остаточного розрахунку у даному випадку окреслюється рамками з першого дня після звільнення - 27.12.2019 по 09.12.2021.

Водночас, суд враховує те, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, якою запроваджено обмеження на виплату працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку не більш, як за шість місяців.

З урахуванням моменту звернення до суду адвоката Глушка С.М. з цим позовом 03.03.2023 суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин".

А відтак, з відповідача належить стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців, а саме - за період з 27.12.2019 (наступний день після звільнення з роботи) по 27.06.2020.

При цьому суд враховує ту обставину, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16; висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, суд встановив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2021 у справі №440/297/20 відповідачем 09.12.2021 на рахунок позивача здійснено зарахування суми вихідної допомоги у розмірі 10 830,47 грн, про що свідчить надана позивачем виписка з банківського рахунку в АТ КБ "Приватбанк" (а.с. 15) та наданий відповідачем меморіальний ордер від 08.12.2021 №1769 (а.с. 73).

Велика Палата Верховного Суду у вже згаданій постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначає, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за грудень 2019 року - червень 2020 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

Так, згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/statistic/sector-financial#1ms), суд встановив, що середній розмір процентних ставок по кредитам за період з грудня 2019 року по червень 2020 року складає 38,7%.

Відтак, з урахуванням розміру вихідної допомоги, виплата якої прострочена відповідачем, приймаючи до уваги тривалість затримки у днях з 27.12.2019 по 27.06.2020, що складає 184 календарних дні та з урахуванням розміру середньозважених ставок за кредитами в річному обчисленні за період грудень 2019 року - червень 2020 року, суд визначає обсяг відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок з позивачем в еквівалентній сумі, яка становить 4 191,39 грн (10 830,47 грн х 38,7%).

Тож враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, обрати міру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, у розмірі 4 191,39 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників, а також визначена не за весь період заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті вихідної допомоги, а лише в межах строку у період з 27.12.2019 по 27.06.2020.

Суд зауважує, що присуджена сума є доходом працівника, який підлягає оподаткуванню.

З огляду на вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає необхідним визнати протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4191,39 грн з вирахуванням обов`язкових податків та зборів, яке має здійснити податковий агент при нарахуванні відповідних виплат бенефіціару.

Відтак позов слід задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Факт сплати позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн підтверджується квитанцією АТ "Таскомбанк" № від 03.03.2023 за вимоги щодо нарахування та виплати середнього заробітку за весь період затримки (а.с. 8).

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у сумі пропорційній до задоволеної частини позовних вимог, яка становить 17,39 грн (1073,60 грн х 1,62%), де 1,62% - відсоток задоволених позовних вимог від суми в 259417,22 грн, заявленої позивачем у позові.

У позовній заяві позивач просить стягнути ще й витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн.

Згідно зі ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Представник на підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката Глушка С.М. до позову надав копії таких документів: ордер на надання правничої допомоги (а.с. 10 зі звороту), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого ОСОБА_2 (а.с. 10), договір про надання правової допомоги б/н від 31.01.2023 (а.с. 18), попередній розрахунок судових витрат від 03.03.2023 (а.с. 19), розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 03.03.2023 (а.с. 20-21), акт прийому-передачі наданих юридичних послуг від 03.03.2023 (а.с. 21-22), квитанцію б/н від 03.03.2023 на суму 2500,00 грн. (а.с. 20).

З урахуванням обсягу задоволених позовних вимог суд, враховуючи принципи співмірності і пропорційності визначив суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у розмірі 40,50 грн (2500,00 грн х 1,62%).

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, 40003, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за період з 27.12.2019 по 27.06.2020 (у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні) у розмірі 4191 (чотири тисячі сто дев`яносто одна) грн 39 коп з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, 40003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) частину витрат зі сплати судового збору у сумі 17 (сімнадцять) грн 39 коп та обґрунтовану частину витрат на правничу допомогу у сумі 40 (сорок) грн 50 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун