Справа № 200/2042/22
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року справа №200/2042/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 р. у справі №200/2042/22 (головуючий І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, скасування рішень від 10.01.2022 №76 та від 24.01.2022 №76, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач) в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у виплаті допомоги на поховання ОСОБА_2 та скасувати рішення від 10.01.2022 № 76 та від 24.01.2022 № 76;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу допомогу на поховання ОСОБА_2 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.01.2022 № 76 «Про відмову в виплаті допомоги на поховання», яке винесено відносно ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 24.01.2022 № 76 «Про відмову в виплаті допомоги на поховання», яке винесено відносно ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_3 допомогу на поховання ОСОБА_2 . В решті заявлених вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що за наслідком розгляду пакету наданих документів для виплати допомоги на поховання, було встановлено розбіжність в даті народження пенсіонера зазначеній в паспортному документі та свідоцтві про смерть померлого ОСОБА_2 , а саме: в пенсійній справі наявна копія паспорту (серія НОМЕР_1 ) на ОСОБА_2 з датою народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 22.12.2021 серія НОМЕР_2 дата народження померлого зазначена ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з розбіжністю дати народження померлого пенсіонера в паспортному документі та свідоцтві про смерть ОСОБА_2 з матеріалами пенсійної справи та враховуючи інформацію від Великоновосілківського районного відділу Головного управління в Донецькій області Державної Міграційної служби України щодо підтвердження дати народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято рішення щодо відмовити ОСОБА_3 у виплаті допомоги на поховання за заявою № 136 від 18.01.2022 року.

Крім того, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд здійснювати заходи віднесені до компетенції Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії її паспорта серії НОМЕР_3 .

Судом зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 22.12.2021 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

28.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою № 2899 про виплату допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 .

Проте, рішенням відповідача від 10.01.2022 № 76 позивачці відмовлено у виплаті допомоги на поховання. В обґрунтування відмови пенсійний орган зазначив, що розглянувши документи для виплати допомоги на поховання було виявлено розбіжність дати народження пенсіонера в паспортному документі та свідоцтві про смерть померлого ОСОБА_2 . Позивачці рекомендовано звернутись до Великоновосілківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова) для з`ясування розбіжностей в даті народження померлого та повторно звернутись до управління для оформлення допомоги на поховання з усіма необхідними документами.

13 січня 2022 року позивачка отримала витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, відповідно до якого дата народження ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Копією паспорта серії НОМЕР_4 також засвідчено, що дата народження ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , також у свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 від 02 червня 1949 року, атестаті про середню освіту серії НОМЕР_6 від 15.06.1988 зазначено про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

18 січня 2022 року позивачка повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою № 136 про виплату допомоги на поховання за померлого пенсіонера ОСОБА_2 .

Проте, рішенням від 24.01.2022 № 76 відповідач знову відмовив ОСОБА_1 у виплаті допомоги на поховання у зв`язку з розбіжністю дати народження померлого ОСОБА_2 в паспортному документі та свідоцтві про смерть з матеріалами пенсійної справи. А саме, в пенсійній справі наявна копія паспорту (серія НОМЕР_4 ) на ОСОБА_2 з датою народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 22.12.2021 серія НОМЕР_2 дата народження померлого зазначена ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) до соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.

Згідно зі ст. 53 Закону № 1058 у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Пунктом 5.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, встановлено, що особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання та довідку про смерть пенсіонера або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382). У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.

Відповідачем не спростовується, що за життя ОСОБА_2 виплачувалась пенсія, а тому позивачка має право на отримання грошової допомоги на поховання.

Положеннями п. 4.2. розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

Як встановлено судом, у паспорті серії НОМЕР_4 , витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 від 02.06.1949, атестаті про середню освіту серії НОМЕР_6 від 15.06.1988, а також свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 від 22.12.2021 вказано, що дата народження ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Доводи апелянта, стосовно розбіжності в даті народження пенсіонера зазначеній в паспортному документі та свідоцтві про смерть померлого ОСОБА_2 , а саме: в пенсійній справі наявна копія паспорту (серія НОМЕР_1 ) на ОСОБА_2 з датою народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 22.12.2021 серія НОМЕР_2 дата народження померлого зазначена ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Державною міграційною службою України на виконання ухвали суду було надано відповідь, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 вважаються недійсним з 19.02.2021 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 (акт про знищення недійсних паспортів від 29.01.2022.

Суд зауважує, що на вимогу суду Головним управлінням ДПС у Вінницькій області (податковим органом, який наразі здійснює функції Головного управління ДПС у Донецькій області) було надано відповідь від 05.01.2023, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків не значиться. Втім, значиться ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , але на момент надходження запиту РНОКПП закрито, в зв`язку з наявністю повідомлення від ДРАЦС про громадян, які померли.

Отже, під час розгляду справи та на підставі паспорта серії НОМЕР_4 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 02.06.1949, атестата про середню освіту серії НОМЕР_6 від 15.06.1988, а також свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 22.12.2021, судом встановлено, що ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відмова пенсійного органу у виплаті допомоги на поховання у зв`язку з розбіжністю дати народження померлого ОСОБА_2 в паспортному документі та свідоцтві про смерть з матеріалами пенсійної справи на переконання суду, є проявом надмірного формалізму, а отже не може позбавляти позивачку права на отримання виплати на поховання.

Стосовно доводів, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд здійснювати заходи віднесені до компетенції Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право глави держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуду рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності не безпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_3 допомогу на поховання ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 р. у справі №200/2042/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 р. у справі №200/2042/22 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 16 травня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко