Справа № 200/19243/21
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року Справа№200/19243/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та стягнення інфляційних втрат та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17), у якому просить стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 за період з 21.11.2014 року по 22.07.2021 року суму інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 271754,49 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 38655,38 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 04.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та позивачем був укладений договір №43859 банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР», відповідно до умов якого банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у розмірі 190000,00 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 05.08.2014 року та зобов`язується сплачувати проценти за його користування у розмірі, встановленому у п.1.2 договору.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року № 491 «Про віднесення ПАТ «КБ «УФС» до категорії неплатоспроможних» виконавчої дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 14 серпня 2014 року прийнято рішення № 69 про запровадження з 15 серпня 2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрації в ПАТ «КБ «УФС» - Гончарова С.І. Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року №717 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «УФС». 13 листопада 2014 року розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Гончарова С.І.

21 листопада 2014 року було розпочато виплату коштів вкладникам, однак позивачу кошти виплачені не були з причин відсутності інформації про неї у реєстрі вкладників ПАТ «КБ «УФС», у зв`язку з чим вона зверталася до суду.

На виконання судового рішення у справі №826/3246/15 ПАТ «КБ «УФС» надав до Фонду інформацію про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС» за рахунок фонду, після чого позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом. Оскільки така сума не була виплачена відповідачем, позивач звернулася до суду.

На виконання судового рішення у справі №200/3648/20 23.07.2021 року відповідачем було виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 193144,63 грн.

Таким чином, в результаті неправомірних дій та бездіяльності Фонду, які встановлені судовими рішеннями, гарантована сума відшкодування за вкладом була виплачена з простроченням понад шість років.

На думку позивача у зв`язку з несвоєчасною виплатою гарантованого відшкодування на підставі статті 625 ЦК України наявні законні підстави для стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат за весь час прострочення.

Ухвалою суду від 04.01.2022 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

21.01.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що 14 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», а отже ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Таким чином, повноваження Фонду як ліквідатора банку припинено.

Зазначає, що Фонд є державною установою, яка виконує спеціальні функції та не має на меті отримання прибутку, не відповідає за зобов`язаннями банків. Правовідносини між позивачем і банком ґрунтуються на договорі, а між позивачем та Фондом на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідальність Банк несе за договором, а Фонд - за законом.

Щодо заявлених позовних вимог представник відповідача зазначив, що порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами встановлюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. № 14.

Так, у відповідності до положень зазначеного Закону та Порядку Фонд не здійснює самостійно виведення банку з ринку, а делегує частину своїх повноважень Уповноваженій особі на здійснення тимчасової адміністрації/ліквідації банку. Фонд починає виплату коштів в межах гарантованої державної суми відшкодування вкладниками неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників. При цьому у Фонду відсутні будь-які первинні документи по вкладниками і тому при складанні загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників. Перелік, який складається уповноваженою особою та загальний реєстр, який затверджується Фондом є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на уповноважену особу Фонду. Після складання та затвердження Переліку вкладників уповноважена особа Фонду має лише право надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників. Оскільки додаткова інформація щодо позивача не була подана до Фонду, Фонд не мав права самостійно затверджувати будь-які зміни до Загального реєстру вкладників ПАТ «КБ «УФС».

Щодо судових рішень відносно позивача представник відповідача зазначив, що на виконання рішення суду у справі №826/3246/15 уповноваженою особою подано інформацію про вкладника до Повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «КБ «УФС» за рахунок Фонду із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Разом з тим, 21.03.2018 року у кримінальному провадженні №0000066 від 06.03.2018 року винесено постанову про визнання речовими доказами, відповідно до якої грошові кошти у розмірі гарантованої суми відшкодування за вкладом ОСОБА_1 визнані речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, для Фонду існували обмеження в рамках кримінального провадження щодо коштів у розмірі гарантованих сум відшкодувань певного кола осіб, оскільки операції в частині перерахування коштів з відкритих в Банку поточних рахунків здійснювались всупереч обмеженням, які були встановлені НБУ, також встановлено, що перерахування коштів здійснювалось з рахунків юридичних осіб та у неробочий час. На виконання рішення суду у справі №200/3648/20 позивачу було виплачено гарантовану суму у розмірі 193144,63 грн 23.07.2021 року.

Щодо стягнення 3 % річних, інфляційних збитків представник відповідача зазначив, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами. Водночас, у спорах пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідацію, своїх зобов`язань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей закон є пріоритетним. Цим законом передбачено, що на час тимчасової адміністрації нарахування штрафних санкцій не здійснюється.

24.01.2022 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у період з 20.10.2020 року по 23.07.2021 року та стягнути з відповідача на його користь за період з 21.11.2014 року по 22.07.2021 року включно суму інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 271754,49 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 38655,38 грн.

27.01.2022 року позивач надала відповідь на відзив.

Ухвалою від 06.07.2022 року розгляд справи було відкладено, роз`яснено учасникам справи право звернення до суду із заявою про розгляд справи без їх участі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 01.12.2022 року відкладено підготовче судове засідання по справі на 10.01.2023 року о 13 год. 30 хв.

10.01.2023 року відкладено підготовче судове засідання по справі на 31.01.2023 року 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 31.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07 березня 2023 року о 12 год. 00 хв. Участь в судовому засіданні представників сторін, які заявили відповідне клопотання, забезпечена в режимі відеоконференції із застосуванням сервісу «EASYCON». При цьому судом було роз`яснено, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

З технічних причин проведення відеоконференції виявилося неможливим, що підтверджується відповідною довідкою від 07.03.2023.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року відкладено розгляд справи на 23 березня 2023 року о 13 год. 00 хв.

23.03.2023 року ухвалено перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши всі обставини справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Зважаючи на здійснення Фондом публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, він вважається суб`єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч.2 ст. 4 КАС України, а дана справа підлягає розгляду судами адміністративної юрисдикції.

04.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та позивачкою був укладений договір №43859 банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР», відповідно до умов якого банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у розмірі 190000,00 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 05.08.2014 року та зобов`язується сплачувати проценти за його користування у розмірі, встановленому у п.1.2 договору.

Згідно з платіжним дорученням TR.58156.710.323 від 04.07.2014 року на вкладний рахунок позивача були зараховані грошові кошти у розмірі 190000 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 15 липня 2014 року №410/БТ ПАТ «КБ «УФС» віднесено до категорії проблемних у зв`язку із порушенням вимог Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516.

Постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року № 365 ПАТ «КБ «УФС» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14 серпня 2014 року № 69 розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «УФС» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І.

Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року № 717 ПАТ «КБ «УФС» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано.

26.12.2014 року ОСОБА_1 звернулася до уповноваженої особи Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, на що отримала відмову, оформлену листом від 26.12.2014 №001/4446.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2015 року по справі №826/3246/15 визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І. щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» №43859 від 04.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «УФС» та всіх транзакцій за цим договором. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І. щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» Гончарова С.І. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «УФС» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2015 року постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2015 року залишена без змін.

Листом відповідача від 11.04.2018 року №34-036/7558/18 позивачу було повідомлено про те, що кошти, розміщені на банківських рахунках ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Український фінансовий світ», визнані речовим доказом. Постановою слідчого відділу Дніпровського управління поліції ГУ національної поліції України в місті Києві Прокопенко Д.О. скасовано постанову про визнання речовими доказами в частині грошових коштів, які перебувають на рахунках в ПАТ КБ «Український фінансовий світ», зокрема, на вклад ОСОБА_1 ..

Листом від 09.01.2019 року №30-036-449/19 відповідачем повідомлено про те, що 21.03.2018 року у кримінальному провадженні №0000066 від 06.03.2018 року винесено постанову про визнання речовими доказами, відповідно до якої грошові кошти у розмірі гарантованої суми відшкодування за вкладом ОСОБА_1 визнані речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні (а.с.22, зворотній бік).

12.06.2019 року відповідачем також надана відповідь №30-036-10129/19, з якої слідує, що у кримінальному провадженні №0000066 від 06.03.2018 року кошти, розміщені на рахунку ПАТ «КБ «УФС», визнано речовими доказами. У кримінальному провадженні №0000117 накладено арешт на гарантовану суму відшкодування за вкладом ОСОБА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.05.2019 року накладено арешт на грошові кошти та рахунки фізичних осіб - вкладників ПАТ «КБ «УФС», зокрема, на рахунок ОСОБА_1 , сума залишку 193055,97 грн..

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24.01.2020 року скасовано арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.05.2019 року на грошові кошти та рахунки фізичних осіб - вкладників ПАТ «КБ «Український фінансовий світ».

18.02.2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою - вимогою, у якій просила здійснити виплату гарантованої суми відшкодування за її вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

14 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис №6007762 про припинення державної реєстрації ПАТ «КБ «УФС» як юридичної особи.

Дані обставини встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 р. по справі №200/3648/20-а, а тому з урахуванням положень ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Вказаним рішенням суду визната протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» №43859 від 04.07.2014 року. Прийнято рішення стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 193144 грн. 63 коп., як гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» за договором банківського вкладу (депозиту) «ПЛАНЕР» №43859 від 04.07.2014 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду набрало законної сили 20 жовтня 2020 року на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року у справі 200/3648/20-а.

05.06.2020 Донецький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист на виконання рішення по справі №200/3648/20-а в частині стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 193144 грн. 63 коп.

Ухвалою від 07.09.2021 по справі №200/3648/20-а Донецький окружний адміністративний суд прийняв звіт Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про виконання рішення суду у вказаній адміністративній справі. Ухвала не була оскаржена та набрала законної сили.

При цьому суд підтвердив, що сума 193144,63 грн сплачена відповідачем платіжним дорученням №2213 від 23.07.2021 року, призначення платежу: стягнення на користь ОСОБА_1 згідно рішення суду у справі №200/3648/20-а від 05.06.2020 року та постанови про відкриття ВП №63807863 від 03.12.2020 року, отримувач Шевченківський РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ).

Між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною звернення позивача до суду є різне тлумачення сторонами наслідків несвоєчсної сплати відповідачем гарантованої суми відшкодування, зокрема можливості застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

При вирішення даного спору суд виходить з наступного.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Актуальними на момент прийняття рішення у справі є правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2023 року у справі №640/24967/20, від 30 січня 2023 року по справі №280/6460/19, від 08 вересня 2022 року у справі № 761/8558/17, від 04 травня 2022 року у справі № 600/794/20-а.

Предметом спору у деяких з наведених справ є також стягнення шкоди та інших сум з різною правовою природою, однак їх спільною рисою є звернення позивачів до суду з проханням стягнути 3% річних та інфляційних втрат, які передбачені статтею 625 ЦК України за порушення Фондом грошових зобов`язань, передбачених Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Наведені справи ухвалені в подібних правовідносинах зі справою, що розглядається, оскільки мають ідентичні предмет спору, підстави позову, фактичні обставини в частині, що є необхідною для надання правової оцінки спірним правовідносинам. Основною проблемою даної справи є можливість застосування статті 625 ЦК України до зобов`язань Фонду, які виникають на підставі Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідач за приписами п.4 ч.2 статті 4 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом. Він не здійснює повернення банківських вкладів, не є учасником правовідносин, врегульованих Законом України Про захист прав споживачів. У перелічених вище постановах Верховного Суду це було враховано судом касаційної інстанції, тому суд не приймає до уваги заперечення позивача від 29.01.2023 щодо нерелевантності окремих правових висновків Верховного Суду.

Так, правові висновки Верховного Суду зводяться до наступного:

...Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом; ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно пунктів 1, 2, 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Пунктом 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Згідно із частиною п`ятою статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенні ліквідаційної маси.

Частинами першою, другою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

В свою чергу, за змістом положень статей 524, 533 - 535 та 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У постанові від 04.05.2022 у справі №600/794/20 Верховний Суд на підставі аналізу зазначених вище норм права дійшов таких висновків:

«…У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах».

Зі змісту зазначених правових норм убачається, що у період дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування фінансових санкцій, передбачених в тому числі і статтею 625 Цивільного кодексу України».

Колегія суддів звертає увагу, що за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Підставою застосування передбаченої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц суд прийшов до висновку, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Своєю чергою, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

Саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено початок виплат вкладникам гарантованих сум відшкодування - в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для деяких банків - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку (частина перша статті 28 Закону), та завершення - у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи (частина сьома статті 26, частина третя статті 28 Закону).

У справі №761/31569/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню..

У справі, що розглядається, суд має враховувати вказані висновки щодо приорітету спеціальних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким не передбачена відповідальність у вигляді 3 % річних та компенсації інфляційних втрат за невиконання покладених на нього зобов`язань.

Крім того, навіть за умови застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України, у даній справі наявні інші (автономні) підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги позивача про стягнення з Фонду спірних сум ґрунтуються на положеннях статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 2 цієї статті індекс інфляції нараховується за весь час прострочення, а 3 % річних нараховуються на прострочену суму. Отже, для обрахування цих сум обов`язковим є визначення дати початку прострочення - моменту порушення грошового зобов`язання.

Згідно з нормами розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, яке затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 вересня 2012 р. за № 1548/21860 (у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин) залежно від конкретних обставин строки виплати гарантованого відшкодування можуть визначатися Фондом індивідуально.

При цьому у відповідності до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Судом встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис №6007762 про припинення державної реєстрації ПАТ «КБ «УФС» як юридичної особи, дата запису - 14 серпня 2019 року.

Саме в цей день у відповідності до вказаних вище приписів закону завершується виплата гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами.

Водночас, позивач при розрахунку розміру спірних сум визначив датою виникнення прострочення 21 листопада 2014 року - дату початку виплат сум гарантованого відшкодування вкладникам ПАТ «КБ «УФС», що не відповідає наведеним вище положенням Закону.

На дату 14.08.2019, до якої відповідач був зобов`язаний завершити виплату гарантованих сум відшкодування, був чинним арешт на грошові кошти та рахунки фізичних осіб - вкладників ПАТ «КБ «УФС», у тому числі на рахунок ОСОБА_1 , накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.05.2019 року.

Цей арешт був чинним до його скасування ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24.01.2020 року, що встановлено Донецьким окружним адміністративним судом у рішенні по справі №200/3648/20-а від 05.06.2020.

Відповідно до п. 11 ч.4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд не відшкодовує кошти, розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення з Фонду гарантованої суми відшкодування у розмірі 193 144,63 грн. Донецький окружний адміністративний суд у рішенні по справі №200/3648/20-а від 05.06.2020 виходив із скасування накладеного арешту, тому прийняв рішення про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на наведене, у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необгрунтованість наведеного позивачем розрахунку спірних інфляційних втрат та 3 відсотків річних через відсутність прострочення виконання Фондом зобов`язань до набрання законної сили ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24.01.2020 року.

Як вже зазначалося, у релевантних постановах Верховний Суд виклав правовий висновок, згідно з яким Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Цей Закон не встановлює відповідальності за несвоєчасну виплату Фондом гарантованих сум відшкодування у вигляді 3 % річних та компенсації інфляційних втрат.

Наведене, поряд з висновками суду про необгрунтованість розрахунку суми позову, обумовлює відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 271 754,49 грн. та 38 655,38 грн.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у період з 20 жовтня 2020 року по 23 липня 2021 року включно суд вважає, що вони підлягають задоволенню.

Протиправність невиплати Фондом гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 до 05.06.2020 підтверджена Донецьким окружним адміністративним судом у рішенні по справі №200/3648/20-а.

Після набрання законної сили вказаним судовим рішенням протиправна бездіяльність відповідача продовжувалася до моменту сплати відповідачем за платіжним дорученням №2213 від 23.07.2021 року на користь ОСОБА_1 193144,63 грн., що підтверджується ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.09.2021 по справі №200/3648/20-а.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи це, а також висновки щодо тривалої протиправної бездіяльності, яка припинилася 23.07.2021 з виконанням підтвердженого судом у справі №200/3648/20-а обов`язку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною такої бездіяльності відповідача.

У актіальній на момент відкриття провадження у даній справі постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 по справі №817/649/16 містився висновок про те, що дія ч. 3 ст. 22 Закону України від 12.05.1991 №1023-XII «Про захист прав споживачів» поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто визнавалося можливим застосування до позивача Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачене звільнення позивачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням прав споживачів. У зв`язку з таким звільненням на підставі прямої норми закону, судом додатково ухвала про звільнення від сплати судового збору з інших підстав в порядку ст. 133 КАС України не приймалася. Провадження у справі було відкрите без вимог щодо сплати судового збору позивачем.

У подальшому Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаних вище висновків, опублікувавши постанову у справі №160/15864/20 від 08.09.2021. Законом таке відступлення не визначено підставою для перегляду питання про відкриття провадження у справі, тому судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України у даному випадку не стягується.

Керуючись статтями 5-10, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправної бездіяльності та стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17) щодо невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у період з 20 жовтня 2020 року по 23 липня 2021 року включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст судового рішення складено та підписано 16 травня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Бєломєстнов О.Ю.