Справа № 240/2509/23
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/2509/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не призначення та не виплати пенсії по інвалідності;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію як інваліду 3 групи з 02 січня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем безпідставно не було зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1999 по 15.06.2001; період військової служби з серпня 2005 по червень 2010, а тому висновок про недостатність страхового стажу не відповідає дійсним обставинам.

Ухвалою від 28.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надіслало відзив на адміністративний позов, в якому повідомило, що рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, яке й має бути відповідачем у справі.

Ухвалою суду від 19.04.2023 залучено до участі у справі у якості другого відповідача Головне управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заперечує щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ліцей не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону №2232-ХП, тому строк навчання позивача не може бути зараховано у строк військової служби й у страховий стаж. Також зазначає, що надана позивачем архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 13.12.2022 № Л-871/992 про період військової служби з серпня 2005 по червень 2010 не відповідає Постанові № 3-1, а тому цей період також не підлягає зарахуванню.

Позивачем подано відповідь на відзив, де вказано, що відповідачем не спростовано доводи позовної заяви.

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч.5 ст.250 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, 02.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся із заявою про призначення пенсії як інваліду ІІІ групи.

Заява позивача про призначення пенсії була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області за принципом екстериторіальності.

За результатами розгляду даної заяви ГУ ПФУ в Черкаській області прийнято рішення №46 від 05.01.2023 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки з аналізу наданих позивачем документів встановлено, що страховий стаж позивача становить 04 роки 06 місяців 05 дні, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності. Про зазначене рішення позивача повідомлено листом ГУ ПФУ в Житомирській області від 11.01.2023.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 30 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для осіб з інвалідністю ІІ та ІІІ групи: від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років.

Таким чином, особа, якій установлено ІІІ групу інвалідності у віці від 38 років до 39 років включно, має право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу 8 років на час настання інвалідності.

Як встановлено судом, до страхового стажу позивача не зараховано: період навчання з 01.09.1999 по 15.06.2001; період військової служби з серпня 2005 по червень 2010.

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання у ліцеї суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж за періоди після 01.01.2004 обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до 01.01.2004, зокрема, трудової книжки, уточнюючих довідок про періоди роботи, диплома, військового квитка, ін.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХП), згідно з яким обчислюється стаж до 01.01.2004, до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з пунктом 5 Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1998 № 65, зміст навчання - це науково-обґрунтований методичний та дидактичний навчальний матеріал, засвоєння якого забезпечує здобуття освіти і кваліфікації згідно з освітньо - кваліфікаційним рівнем.

Відповідно до положень Закону України "Про загальну середню освіту" ліцей - навчальний заклад ІІІ ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою (може надавати освітні послуги II ступеня, починаючи з 8 класу). По закінчення навчання ліцеїстам видається атестат про повну загальну середню освіту.

Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17.11.2022 №179/1/6378 позивач навчався у Київському військовому ліцеї на посаді "ліцеїст", зарахований 30.07.1999, закінчив навчання 15.06.2001.

У атестаті позивача МО №14953153 вказано про здобуття ним повної загальної середньої освіти.

Таким чином, ні Законом №1058-ІV, ні Законом №1788-ХІІ не передбачено зарахування періоду навчання у ліцеї до страхового стажу.

Також суд враховує, що за змістом статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) встановлено вичерпний перелік видів військової служби, до яких відносилась: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

Стаття 24 Закону № 2232-ХІІ, в редакції Закону № 766-XIV від 18.06.1999, що була чинною протягом строку навчання позивача в ліцеї, пов`язувала початок перебування на військовій службі з днем призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.

Разом з тим, на час виникнення спірних правовідносин жодна норма Закону №2232- ХІІ чи будь-якого іншого закону не відносить ліцей до вищого навчального закладу, а період навчання у ліцеї до періоду військової служби.

Крім того, згідно архівної довідки від 17.11.2022 № 179/1/6378 позивач був зарахований на навчання "ліцеїстом", а не курсантом чи слухачем.

Відповідно пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 № 490 Київський військовий ліцей створено на базі Київського суворовського військового училища з метою якісної підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.

Слід зазначити, що Верховний Суд України у своїх рішеннях (зокрема, від 16 квітня 2013 року у справі № 21-107а13, від 01 жовтня 2013 року у справі № 21-330а13) неодноразово вказував, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року № 490 "Про реформу системи військової освіти" військові ліцеї були створені з метою підготовки кандидатів для вступу до військових навчальних закладів.

Отже, військовий ліцей, в якому навчався позивач, не є військовим навчальним закладом в розумінні Закону № 2232-ХП, тому строк його навчання не може бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому учбовому закладі з метою підготовки до вступу у військово-навчальні заклади не можна вважати проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у статті 2 цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена також і у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №813/3997/17.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року № 393 визначено обмежений перелік підстав для зарахування до вислуги років, до яких навчання у військових ліцеях не входить.

З огляду на викладене, суд погоджується із висновком Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відсутність підстав для зарахування періоду навчання позивача у ліцеї до страхового стажу.

Щодо не зарахування періоду військової служби з серпня 2005 по червень 2010 суд зазначає наступне.

Як зазначив відповідач, надана позивачем архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 13.12.2022 № Л-871/992 про період військової служби з серпня 2005 по червень 2010 не відповідає Постанові Пенсійного фонду України від 04.02.2021 № 3-1 "Про затвердження форми довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески та Порядку розрахунку сум грошового забезпечення, якщо документи про його нарахування та про сплачені страхові внески зберігаються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або знищено" (далі Постанова №3-1).

Суд критично оцінює даний висновок з огляду на наступне.

Так, законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Частиною другою статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, зарахування періоду військової служби до страхового стажу прямо передбачено нормами закону та не пов`язується з необхідністю сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У трудовій книжці позивача є запис про період проходження військової служби з 14.07.2001 по 25.06.2010.

Також у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 міститься відмітка про проходження військової служби з 14.07.2001 по 25.06.2010.

В постанові Верховного Суду від 30 липня 2019 року № 346/1454/17 зроблено правовий висновок, що право позивача на зарахування до страхового стажу періоду перебування на військовій службі прямо передбачено нормами частини другої статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і не потребує додаткового підтвердження.

З огляду на викладене, невідповідність довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 13.12.2022 № Л-871/992 про період військової служби з серпня 2005 по червень 2010 Постанові № 3-1 не може бути належною підставою для втручання в право позивача на пенсійне забезпечення за умови наявності інших підтверджуючих документів.

Таким чином, період військової служби з 14.07.2001 по 25.06.2010 має бути весь зарахований до страхового стажу позивача.

За таких обставин, рішення ГУ ПФУ в Черкаській області №46 від 05.01.2023 прийнято без урахування усіх обставин пенсійної справи позивача, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому належним способом захисту порушеного права суд вважає є зобов`язання ГУ ПФУ у Житомирській області (пенсійний орган за місцем проживання позивача) повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 02.01.2023, зарахувавши період військової служби з 14.07.2001 по 25.06.2010 та прийняти відповідне рішення.

Вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію задоволенню не підлягають, оскільки питання щодо призначення пенсії належить до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду і суд не може перебирати на себе дані функції.

Крім того, суд вважає, що обраним судом способом захисту порушеного права будуть відновлені порушені права позивача, в тому числі щодо призначення пенсії на підставі заяви від 02.01.2023.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат проводиться відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Черкаській області №46 від 05.01.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02.01.2023, зарахувавши період військової служби з 14.07.2001 по 25.06.2010 та прийняти відповідне рішення.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 12 травня 2023 р.