Справа № 420/646/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/646/23

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В. Дата і місце ухвалення: 31.03.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 20.10.2022р. №55;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв з 25 вересня 2022 року із зарахуванням до загального стажу роботи всіх періодів згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що при досягненні 50-річного віку та наявності страхового стажу понад 20 років, з них більше 10 років на посаді водія трамваю, ОСОБА_1 звернулася через веб-портал ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 20.10.2022р. №55 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, з посиланням на відсутність у позивача 25 років страхового стажу та не досягнення нею 55-річного віку, як цього вимагають положення п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таке рішення ОСОБА_1 вважає незаконним та зазначає, що при вирішенні питання про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах застосуванню підлягають положення п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII, про що зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 23.01.2020р. №1-Р/2020 (справа №1-5/2018 (746/15).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 31.03.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення - про задоволення її позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при здійсненні висновку про те, що положення п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років судом першої інстанції проігноровано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021р. по справі №360/3611/20. Зокрема, у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні права особи на пенсію за віком на пільгових умовах застосуванню підлягають положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-Р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, за твердженнями апелянта, до спірних правовідносин застосуванню підлягає п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII, яким передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років. Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним.

Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято до розгляду подану 03.02.2023р. ОСОБА_1 уточнену позовну заяву.

Головне управління ПФУ в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Відповідач зазначає, що пунктом 16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» чітко визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14 жовтня 2022 року звернулася через веб-портал ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як водію міськелектротранспорту.

Відповідно до п.п.4.1 та 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ в Донецькій області

Рішенням від 20.10.2022р. №55 ГУ ПФУ в Донецькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років. Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявниці на дату звернення становить 21 рік 01 місяць 23 дні, пільговий - 14 років 05 місяців 00 днів. До страхового стажу не зарахований період роботи з 03.10.1994р. по 01.11.1995р., оскільки запис про звільнення в трудовій книжці серії НОМЕР_1 зроблено не у встановленому порядку (номер підстави звільнення не зазначено). Право на призначення пенсії за віком відповідно до п.8 ч.2 ст.114 Закону заявниця набуде після досягнення 55-річного віку та за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи ОСОБА_1 , що при визначенні її права на пенсії за віком на пільгових умовах підлягають застосуванню положення п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII, зазначивши, що абзацом 2 пункту 16 Розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років. За висновками суду, положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мають пріоритет над положеннями інших законів України, які регулюють подібні правовідносини. Отже, призначення пенсії позивачу на підставі п.8 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» можливе по досягненню нею 55 років за наявності 25 років страхового стажу, у тому числі на відповідних роботах не менше 10 років.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Відповідно до пункту «з» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Статтею 13 Закону №1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок).

Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «з» статті 13 Закону №1788-XII стаж роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 20 років до 25 років, а також вік, при досягненні якого виникає право на пенсію за вказаною нормою, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

09 липня 2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, яким Закон №1058-IV доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 8 частини другої статті 114 такого змісту на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Також, зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту «з» статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах, а також пенсійного віку.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон України від 02 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) (далі Рішення № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, для вирішення даного спору встановленню, передусім, підлягає норми якого нормативного акту слід застосовувати при визначенні права ОСОБА_2 на пенсію за віком на пільгових умовах як водія міськелектротранспорту, а саме: Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (досягнення особою 55-річного віку, наявність страхового стажу не менше 25 років, у тому числі на відповідних роботах не менше 10 років) чи Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (досягнення особою 50-річного віку, наявність страхового стажу не менше 20 років, у тому числі на відповідних роботах не менше 10 років).

У постанові від 03 листопада 2021 року по справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду сформувала такий правовий висновок:

«.. на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV».

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_2 повинна досягти 50-річного віку, мати страховий стаж не менше 20 років, у тому числі на відповідних роботах не менше 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі із змісту спірного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області, позивач досягла 50-річного віку, її страховий стаж на дату звернення становив 21 рік 01 місяць 23 дні, а стаж на роботі водія міського електротранспорту 14 років 05 місяців 00 днів.

А відтак, ОСОБА_2 набула право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. «з» ст.13 Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020.

Висновки колегії суддів у даній справі відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.05.2022р. по справі №240/21724/20.

Європейським судом з прав людини напрацьована практика, за якою пенсія включається в поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява №10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява №68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також, практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення «Брумареску проти Румунії» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. the Romania, заява № 28342/95). У пункті 109 справи «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. the Moldova, заява № 45701/99).

Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.

За наведених обставин та правового регулювання колегія суддів вважає, що при винесенні рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 20.10.2022р. №55 ГУ ПФУ в Донецькій області не застосувало більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену її роботою пільгову пенсію, а застосувало закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяло всупереч вимог верховенства права. А відтак, спірне рішення відповідача є неправомірним та підлягає скасуванню.

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31 липня 2018 року у справі №820/4263/17.

В рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи досягнення позивачем віку 50 років, наявність у неї загального стажу роботи більше 20 років, у тому числі стажу на роботі водія міського електротранспорту більше 10 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст.13 Закону №1788-XII, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах.

В той же час, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, 50-річного віку ОСОБА_1 досягла 24.09.2022р., а із заявою про призначенні пенсії звернулася 14.10.2022р. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії з 25 вересня 2022 року.

Колегія суддів враховує, що органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020р. №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В даному випадку заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, яке оскаржується в рамках даної справи. У зв`язку з цим, саме на ГУ ПФУ в Донецькій області має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача.

Що ж до посилань апелянта на те, що судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято до розгляду подану нею 03.02.2023р. уточнену позовну заяву, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 змінила і предмет позову і його підстави.

Зі змісту ст.47 КАС України слідує, що позивач має право змінити предмет або підстави позову. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що постановлене Одеським окружним адміністративним судом рішення від 31.03.2023р. підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення - про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 6 ст. 136 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатила 1073,60 грн. судового збору (квитанція №ПН1567 від 19.01.2023р.), а при поданні апеляційної скарги - 1610,40 грн. судового збору (квитанція №ПН1542 від 07.04.2023р.).

Таким чином, у зв`язку з висновками колегії суддів про задоволення позову, з ГУ ПФУ в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню 2684,00 грн. судового збору.

Оскільки у відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову в призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 20 жовтня 2022 року №55.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020р.) з 25 вересня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, пл.Соборна, 3, м.Словянськ, Донецька обл.) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 травня 2023 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук