Справа № 280/2248/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Справа № 280/2248/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні пільгової вислуги років позивачу до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;

2) зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та зарахувати позивачу відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 30.12.1974 по 28.02.1995, у загальній кількості 20 років 02 місяців 01 днів з розрахунку один місяць служби за півтора місяця;

3) судові витрати стягнути з відповідача.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Амельченком М.Д., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1103968 від 06.04.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу в березні 1999 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-ХІІ) з урахуванням 28 років вислуги. Враховуючи положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та зарахування до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 30.12.1974 до 19.02.1999. Розглянувши відповідне звернення, позивач отримав відмову з посиланням на відсутність підстав для зарахування відповідного періоду проходження служби. Вказані дії відповідача представник позивача вважає протиправними та такими, що порушують конституційне право позивача на його соціальний захист та належне пенсійне забезпечення. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 13.04.2023 суд відкрив провадження у справі, призначив справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

24.04.2023 представником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області в особі Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Запорізькій області подано відзив на позовну заяву (вх.№16693), в якому він зазначає, що пільгова вислуга років на час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 № 1497 та наказом МВС України від 29.07.2008 № 361. Представник звертає увагу на положення пункту 2 наказу МВС України від 29.07.2008 № 361, за яким вислуга років для призначення пенсії на пільгових умовах зараховується після набрання чинності вказаної постанови, тобто після 2001 року. Відтак, оскільки ОСОБА_1 був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ ще у 1999 році, на думку представника відповідача, підстави для зарахування періоду проходження служби позивача на посадах в підрозділах карного розшуку до пільгової вислуги років відсутні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІІ, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення № 86/ НОМЕР_1 , виданого 03.03.1999 (а.с.13).

За змістом трудової книжки позивача (дата заповнення 17.07.1972) ОСОБА_1 в період з 30.12.1974 по 19.02.1999 проходив службу в органах внутрішніх справ (УМВС України в Запорізькій області) (а.с.16).

27.02.2023 представник позивача звернувся до ГУ НП у Запорізькій області із заявою про здійснення перерахунку та зарахування відповідно до статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за період з 30.12.1974 по 19.02.1999, у загальній кількості 24 роки 01 місяців 18 днів (а.с.19-20).

Вказане звернення було розглянуто Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Запорізькій області та листом від 05.04.2023 № 1/254нс повідомлено наступне. Наказом УМВС України в Запорізькій області від 18.02.1999 № 59 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за ст.64 п. «в» (через обмежений стан здоров`я), з 18.02.1999 в запас Збройних Сил України. Вислуга на день звільнення складала: у календарному обчисленні 26 років 02 місяці 04 дні, у пільговому обчисленні 28 років 01 місяць 28 днів. Станом на день звільнення до пільгової вислуги років з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби відповідно до Постанови Верховної Ради України від 16.12.1993 № 3720 зараховано період проходження ОСОБА_1 служби на посадах у відділах по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України - з 01.03.1995 до 18.02.1999. Враховуючи положення пункту 2 наказу МВС України від 29.07.2008 № 361, оскільки на момент прийняття та набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2001 № 1497 ОСОБА_1 був вже звільнений зі служби в органах внутрішніх справ, підстав для зарахування періоду проходження служби на посадах в підрозділах карного розшуку для зарахування на пільгових умовах до пільгової вислуги років немає (а.с.21-22).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та зарахування позивачу до календарної вислуги років період служби з 30.12.1974 по 19.02.1999, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

За приписами статті 102 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон №2262-ХІІ.

Статтею 2 Закону №2262-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Відповідно до пункту «б» статті 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають в тому числі особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України.

Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок №393)

Підпунктом "в" пункту 3 Порядку № 393 (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) було передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця:

на льотній роботі в авіації (за винятком видів авіації, зазначених у підпункті "б" цього пункту) - на умовах, що визначаються відповідно Міністерством оборони, Головним управлінням командуючого Національною гвардією та Державним комітетом у справах охорони державного кордону України;

на атомних надводних кораблях - із строків, установлених Міністерством оборони, Центральним управлінням Служби безпеки України;

на підводних човнах (крім зазначених у підпункті "б" цього пункту) в період перебування їх у строю;

на мінних тральщиках під час тралення бойових мін;

в управліннях з`єднань підводних човнів, що перебувають у строю, і з`єднань мінних тральщиків під час тралення бойових мін на умовах, визначених Міністерством оборони України;

на посадах водолазів усіх найменувань і спеціальностей (крім водолазів, зазначених у підпункті "б" цього пункту);

на посадах, де виконання обов`язків пов`язане з систематичними стрибками з парашутом, при виконанні річних норм, що визначаються відповідно Міністерством оборони, Центральним управлінням Служби безпеки, Головним управлінням командуючого Національною гвардією та Державним комітетом у справах охорони державного кордону України;

у підрозділах Національної гвардії з охорони дипломатичних і консульських представництв іноземних держав, у підрозділах Управління державної охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, у частинах і підрозділах спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами, що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств;

на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Державним комітетом у справах охорони державного кордону України;

у складі других екіпажів дизель-електричних підводних човнів, що перебувають у строю;

у високогірних місцевостях на висоті від 1000 до 1500 метрів над рівнем моря, а у виняткових випадках - і нижче згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваних відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Центральним управлінням Служби безпеки, Головним управлінням командуючого Національною гвардією, Державним комітетом у справах охорони державного кордону України та Управлінням державної охорони;

в укріплених районах військовослужбовцям, які несуть (несли) бойове чергування в спорудах оборонних позицій у складі бойових обслуг;

на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, - з 1 січня 1988 по 31 грудня 1993 року;

у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Центральним управлінням Служби безпеки, Головним управлінням командуючого Національною гвардією, Державним комітетом у справах охорони державного кордону України, Управлінням державної охорони;

на посадах, де виконання обов`язків пов`язано з роботами по знешкодженню вибухонебезпечних предметів, у період виконання робіт, переліки яких визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств;

проходження служби у внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України військовослужбовцями, які виконують обов`язки з охорони атомних електростанцій, ядерних установок і матеріалів та транспортних засобів під час перевезення ядерного палива та інших радіоактивних речовин;

проходження служби на посадах рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у виправно-трудових установах на правах лікувальних та лікарень при виправно-трудових установах для утримання інфекційно хворих засуджених;

таємно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2001 № 1497 «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393» підпункт "в" пункту 3 Порядку № 393 було доповнено двадцять четвертим абзацом наступного змісту: «час проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку за переліком посад і умовами, що визначаються Міністром внутрішніх справ».

Водночас відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 № 780 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі постанова № 780) до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 були внесені зміни, за якими, зокрема, виключено двадцять четвертий абзац. При цьому, пунктом 2 постанови №780 передбачено, що вислуга років осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, яка була обчислена до прийняття цієї постанови, перегляду не підлягає.

Також, Наказом МВС України від 29.07.2008 №361, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 вересня 2008 року за №795/15486, затверджено Перелік посад працівників підрозділів карного розшуку органів внутрішніх справ, за яким зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, крім усіх посад режимно-секретних, кадрових та інших підрозділів, які виконують функції із забезпечення діяльності підрозділів карного розшуку.

Пунктом 2 наказу МВС №361 установлено, що вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується працівникам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які перебували на службі після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2001 року № 1497 «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393», при цьому таким працівникам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про наявність правових підстав для перерахунку вислуги років у пільговому обчисленні, суд зазначає, що на момент звільнення позивача зі служби (18.02.1999) та призначення пенсії, положення підпункту "в" пункту 3 Порядку № 393 не передбачали зарахування до стажу на пільгових умовах одного місяця служби за півтора місяця часу проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку.

Крім того, постанова №780 була прийнята після звільнення позивача зі служби та до звернення позивача із заявою про перерахунок вислуги років.

Аналіз наведених змін у нормативному регулюванні правовідносин щодо включення до вислуги років у пільговому обчисленні часу проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку свідчить про те, що підстави пільгового обчислення вислуги років, на які посилається представник позивача, законодавчо були встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2001 № 1497 та діяли до 27.07.2011 (набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 № 780). Крім того, хоча пунктом 2 постанови № 780 і передбачено недопустимість перегляду вислуги років, яка була обчислена раніше, проте вказана заборона діє у випадку обчислення пільгової вислуги до 27.07.2011, тоді як у розглядуваній справі вислуга років ОСОБА_1 за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2001 № 1497 не обраховувалася.

Верховний Суд у постанові від 14.09.2022 у справі № 640/14718/20 сформував правовий висновок, відповідно до якого при обчисленні вислуги років на підставі Порядку № 393 підлягає застосуванню норма, яка діє на момент реалізації позивачем права на пенсію, а не правова норма, що діяла на час вступу ним на службу.

Отже, при обчисленні вислуги років ОСОБА_1 підлягатимуть застосуванню норми Порядку № 393, які діятимуть на момент реалізації ним права на пенсію, а саме формування уповноваженим структурним підрозділом подання для призначення йому пенсії, адже саме у поданні обраховується вислуга років служби для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-XII. Таким чином, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2001 № 1497 правила не підлягають застосуванню при реалізації позивачем права на пенсійне забезпечення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правильнною та обгрутованою відповідь, Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Запорізькій області про відсутність правових підстав для перерахунку вислуги років у пільговому обчисленні з урахуванням положень Порядку № 393, оскільки останні на спірні відносини не розповсюджуються, відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Ухвалюючи дане рішення суд керується, зокрема, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11(2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, місцезнаходження: вул. Матросова, буд.29, м. Запоріжжя, 69005; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.05.2023.

Суддя К.В.Мінаєва