Справа № 260/4599/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4599/22 пров. № А/857/4549/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника позивача Шкорки І. М.,

представника відповідача Зирянова О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області від 03 березня 2023 року (прийняте в м. Ужгороді суддею Хамник М. М; складене у повному обсязі 06 березня 2023 року) в справі № 260/4599/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправною і скасування постанови у справі про порушення митних правил та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через свого представника Шкорку І. І. звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з уточненням позовних вимог, просила:

- визнати протиправною і скасувати постанову Львівської митниці в справі про порушення митних правил № 0977/20900/22 від 25.10.2022 відносно неї або в тій частині, в якій сума штрафу з урахуванням її індивідуальної ситуації позивача є надмірним тягарем;

- зобов`язати Львівську митницю повернути їй кошти в іноземній валюті, вилучені в неї 03.10.2022, а саме 170 000 євро та 153 000 дол. США, які були тимчасово вилучені протоколом про порушення митних прави № 0977/20900/22 від 03.10.2022;

- визнати рішення Львівської митниці, оформлене листом № 7.4-1-1-22/8/1012 від 13.01.2023 про відмову у поверненні їй валютних коштів, вилучених в неї 03.10.2022, а саме 170 000 євро та 153 000 дол. США, протиправною;

- у разі необхідності просить суд застосувати інших ефективний засіб захисту з метою недопущення порушення її прав та інтересів на мирне володіння своїм майном.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що постановою відповідача від 25 жовтня 2022 року, за наслідками розгляду матеріалів справи про порушення митних правил, її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною першою статті 471 Митного кодексу України (далі - МК України), накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 відсотків суми, яка перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, що згідно з офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день вчинення порушення митних правил, становить суму 2 330 626,56 грн.

З оскаржуваною постановою вона не погоджується через її непропорційне, незбалансоване, несправедливе покарання у виді значного штрафу з офіційних доходів, з яких сплачені відповідні податки, через неповноту, формальність, не врахування індивідуальної ситуації у оскаржуваній постанові; незаконність та невідповідність принципу верховенства права, що є надмірним майновим тягарем для неї, не відповідає суспільним інтересам та є втручанням держави в мирне володіння майном. Також вона просить повернути кошти, вилучені 03.10.2022 в іноземній валюті, а саме 170 000 євро та 153 000 дол. США, які були тимчасово вилучені протоколом про порушення митних правил від 03.10.2022 №0977/20900/22, які на її думку, відповідач безпідставно відмовляється повернути.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.11.2022, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці було передано на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області від 03 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник Шкорка І. М., яка вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі; у разі необхідності просить застосувати інший ефективний засіб захисту з метою недопущення порушення її прав та інтересів на мирне володіння своїм майном.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Зокрема, покликається на те, що суд першої інстанції не перевірив, чи вірно відповідач згідно законодавства України визначив суму, яка перевищувала пільгу для безперешкодного переміщення через державний кордон України. Вважає, що постанова відповідача є непропорційною, незбалансованою через несправедливе покарання у вигляді значного штрафу з офіційних доходів, з яких сплачені відповідні податки, через неповноту, формальність, не врахування індивідуальної ситуації в оскаржуваній постанові, через незаконність та не відповідність принципу верховенства права, що є надмірним майновим тягарем для особи, не відповідає суспільним інтересам та є втручанням держави в мирне володіння особи майном. Також не було враховано її статус, статус чоловіка та її сім`ї; обставини воєнного часу в Україні, неспівмірність застосування значного штрафу за не важкий проступок. Покликається й на неякісний закон, який не передбачає розумну верхню межу, до якої може зрости сума штрафу, будь-які пом`якшення її застосування у військовий стан до незахищених верств населення. З приводу підстав для зобов`язання повернути кошти вказує, що відповідач свавільно утримує її кошти та вимагає від неї, щоб вона за рахунок інших коштів сплатила значний штраф. Також просила суд дослідити докази, які підтверджують факт походження коштів її сім`ї та надати їм належну оцінку.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник відповідача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 03.10.2022 близько 01 години 18 хв. в зону митного контролю пункту пропуску «Рава-Руська - Хребенне» митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці в напрямку «Виїзд з України» смугою руху «червоний коридор» заїхав рейсовий автобус маршрутом «Енергодар-Варшава» марки «Mercedes-Benz» модель «0350 Tourismo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому громадянка України ОСОБА_1 як пасажирка прямувала з України в Республіку Польща.

Громадянці України ОСОБА_1 було запропоновано заповнити митну декларацію транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей та роз`яснено митні правила.

Після перевірки заявлених відомостей та завірення митної декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей штампом «Під митним контролем № 211», під час бесіди з громадянкою України ОСОБА_1 було встановлено, що окрім задекларованих нею коштів у сумі 9700 доларів США та 600 грамів золота в неї є також грошові кошти у сумі 170 000 євро та 153 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 03.10.2022 становить 11 653 132,80 грн, які громадянкою України ОСОБА_1 не були заявлені в декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 03.10.2022. Зазначені грошові кошти громадянка України ОСОБА_1 мала при собі під верхнім одягом та пред`явила особисто добровільно.

Документів, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках (фінансових установах) на суму, що перевищує еквівалент 10 000 (десять тисяч) євро, гр. України ОСОБА_1 до митного контролю не надала.

У наданому письмовому поясненні від 03.10.2022 гр. ОСОБА_1 зазначила, що під час декларування не зазначила валюту в сумі 153 000 доларів США та 170 000 євро, тому що за строком давності не має підтверджуючих документів, а також те, що валютні кошти є її власністю.

Відповідно до частини першої статті 511 МК України іноземну валюту 170 000 євро та 153 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на день вчинення порушення митних правил становить 11 653 132,80 грн, було тимчасово вилучено у гр. ОСОБА_1 протоколом про порушення митних правил.

Валютні цінності, а саме: 9700 доларів США та 600 грамів золота були повернуті гр. ОСОБА_1 .

За вказаним фактом посадова особа митного органу склала протокол про порушення митних правил № 00977/20900/22 та винесла постанову в справі про порушення митних правил від 25.10.2022, якою гр. України ОСОБА_1 визнано винною у порушенні митних правил, передбачених частиною першою статті 471 МК України, а саме: не декларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Також посадова особа відповідача відмовилася повернути їй вилучені кошти до сплати штрафу за вказаною постановою.

Вважаючи зазначені постанову та дії відповідача неправомірними, ОСОБА_1 оскаржила їх до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що правомірність дій митного органу при винесенні оскаржуваної постанови № 0977/20900/22 від 25 жовтня 2022 року доведена відповідачем, підстави для протилежного висновку у суду відсутні. А твердження представника позивача про те, що при винесенні постанови відповідачем не враховано життєвих обставин ОСОБА_3 та обов`язку держави в особі її органів, згідно частиною першою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», сприяння у переміщенні її рухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону, внутрішньо переміщена особа зобов`язана дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства.

Не відповідають дійсності й твердження позивача та те, що значний штраф покладав на ОСОБА_1 надмірний тягар і був непропорційний до вчиненого правопорушення, так як ці рішення були ухвалені до внесення змін до МК України, якими внесеними змінами до МК України відповідальність громадян за недекларування валютних цінностей зменшені зі штрафу у розмірі 100 відсотків вартості цих товарів з конфіскацією безпосередніх предметів правопорушення - до 20 відсотків суми, яка перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування.

Щодо решти вимог, то такі також не підлягають до задоволення, позаяк з урахуванням приписів пункту 9.8 Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 30.05.2012 № 627, кошти, тимчасово вилучені протоколом про порушення митних правил № 0977/20900/22 від 03.10.2023 можуть бути повернуті гр. ОСОБА_1 тільки після сплати нею штрафу.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами статті 466 МК України адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Статтею 487 МК України встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Статтею 489 МК України визначено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А частина перша статті 494 МК України передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За змістом статті 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Зі змісту оскаржуваної постанови видно, що суть виявленого порушення митних правил, що слугувала підставою для притягнення позивача до відповідальності, полягає у недекларуванні валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Відповідно до частини першої статті 471 МК України недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Тобто, з суб`єктивної сторони правопорушення, що полягає в недекларуванні валютних цінностей, може бути вчинено як умисно, так і з необережності.

При цьому, на звороті декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей. яка заповнюється та підписується особою, вказані правила її заповнення.

Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

За змістом частини восьмої статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Таким чином, позивач з моменту подачі митної декларації заявила митному органу усі необхідні для здійснення митного оформлення відомості та надала документи, необхідні для декларування товару.

Частина третя статті 197 МК України передбачає, що переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Відповідно до частин першої, третьої статті 8 Закону України № 2473-VІІІ від 21 червня 2018 року «Про валюту і валютні операції» транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10000 євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.

Відповідно до пунктів 5, 6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління НБУ № 3 від 02.01.2019, фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що не перевищує в еквіваленті 10 000 євро без письмового декларування митному органу.

Фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що перевищує в еквіваленті 10 000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.

Тобто, фізичні особи, незалежно від статусу резидент/нерезидент, як при в`їзді, так і при виїзді з України, зобов`язані задекларувати валюту та банківські метали, які сумарно перевищують еквівалент 10 тис. євро.

Згідно з пунктом 18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 5, фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10 000 євро.

Як видно з матеріалів справи, після перевірки заявлених відомостей і завірення митної декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей штампом «Під митним контролем № 211», під час бесіди з гр. України ОСОБА_1 було встановлено, що окрім задекларованих нею коштів у сумі 9700 дол. США та 600 грам золота в неї є грошові кошти у сумі 170 000 євро та 153 000 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 03.10.2022 становить 11 653 132,80 грн, які позивачем не заявлено в декларації транскордонного переміщення фізичними особами валютних цінностей від 03.10.2022.

Зазначені грошові кошти гр. України ОСОБА_1 мала при собі під верхнім одягом і вони були пред`явлені нею особисто добровільно.

У письмовому поясненні від 03.10.2022 гр. ОСОБА_1 зазначила, що під час декларування не зазначила валюту в сумі 153 000 дол. США та 170 000 євро, тому що за строком давності не має підтверджуючих документів і те, що валютні кошти є її власністю.

Таким чином, гр. України ОСОБА_1 вчинила порушення митних правил, передбачене частиною першою статті 471 МК України, а саме недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

13.10.2023 в порядку, визначеному статтею 521 МК України, ОСОБА_1 зверталася із заявою, з проханням припинити провадження у справі про порушення митних правил №0977/20900/22 від 03.10.2022, шляхом компромісу, а саме укладанням мирової угоди з врахуванням життєвих обставин та надіслати проект мирової угоди.

У відповідь листом від 18.10.2022 Львівська митниця запропонувала ОСОБА_1 прибути 24.10.2022 до Львівської митниці для укладання мирової угоди та повідомила, що направлення проєкту мирової угоди особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не передбачено законодавством України з питань митної справи.

21.10.2022 в порядку статті 521 МК України ОСОБА_1 зверталася до митного органу із заявою та просила заплатити кошти, що дорівнюють сумі штрафу за рахунок тимчасово вилучених коштів протоколом про порушення митних правил № 0977/20900/22 від 03.10.2022.

У відповідь листом від 25.10.2022 Львівська митниця повідомила, що тимчасово вилучені в порядку статті 511 МК України кошти перебувають у статусі речового доказу в справі про порушення митних правил № 0977/ 20900/ 22 і тому не можуть бути видані до сплати штрафу, передбаченого санкцією частини першої статті 471 МК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 521 МК України за умовами мирової угоди особа, яка вчинила порушення митних правил, у визначений у мировій угоді строк, який не може перевищувати 30 днів, зобов`язана внести до державного бюджету кошти в розмірі, що дорівнює сумі штрафу, передбаченого санкцією відповідної статті цього Кодексу.

Типова мирова угода затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (частина шоста статті 521 МК України).

Наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2012 № 607 затверджено Типову мирову угоду про припинення провадження в справі про порушення митних правил, якою не передбачено врахування життєвих обставин та сплата коштів, що дорівнюють сумі штрафу за рахунок тимчасово вилучених коштів.

Також пункту 9.8 Порядку роботи складу митного органу, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 30.05.2012 № 627, видача товарів та транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці здійснюється за умови подання документів, що засвідчують особу (повноваження особи).

Крім того, залежно від підстави розміщення та мети видачі товарів і транспортних засобів комерційного призначення зі складу Митниці, подаються документи, що підтверджують сплату штрафу відповідно до постанови, винесеної за результатами розгляду справи про порушення митних правил.

Відтак кошти, які були тимчасово вилучені протоколом про порушення митних правил № 0977/20900/22 від 03.10.2023, можуть бути повернуті позивачу тільки після сплати нею штрафу.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що вимога про зобов`язання повернення коштів, вилучених відповідачем під час проведення митного огляду, не може бути задоволена; відтак і підстави для визнання протиправною відмови в поверненні валютних коштів відсутні.

Що стосується вимоги про застосування у разі необхідності інших ефективних засобів захисту з метою недопущення порушення її прав та інтересів на мирне володіння своїм майном, то такі могли б бути застосовані лише у разі задоволення позову. А позаяк в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно така вимога також є безпідставною.

З приводу покликань апелянта на те, що митним органом було застосовано щодо неї непропорційне, незбалансоване, несправедливе покарання у виді значного штрафу з офіційних доходів, з яких сплачені відповідні податки, не врахування, походження коштів, індивідуальної ситуації у оскаржуваній постанові; незаконність та не відповідність принципу верховенства права, що є надмірним майновим тягарем для неї, не відповідає суспільним інтересам та є втручанням держави в мирне володіння майном, що не було враховано її статус, статус чоловіка та її сім`ї; обставини воєнного часу в Україні, неспівмірність застосування значного штрафу за не важкий проступок, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стосовно пропорційності такого втручання, урахування певних обставин тощо, колегія суддів також зауважує, що стаття 471 МК України не залишала посадовим особам митного органу свободи розсуду щодо стягнення, яке підлягало застосуванню; така норма не містить максимальної межі штрафу та не дозволяє враховувати зазначені позивачем обставини, індивідуальну ситуацію та надані на підтвердження таких обставин докази, позаяк застосування визначеної цією нормою санкції є обов`язковим без винятків.

При цьому колегія суддів також зауважує, що ввезення в Україну та вивезення іноземної валюти з території України не заборонялося українським законодавством і обмежень на суму, якщо кошти були задекларовані, не було.

З приводу того, що накладений на позивача штраф є надмірним для неї тягарем та є непропорційним щодо вчиненого правопорушення, колегія суддів зауважує, що статтею 472 МК України в попередній редакції за недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України, було передбачено накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.

Проте, на час виникнення спірних правовідносин було внесено зміни до МК України (Закон України від 16.02.2022 № 2058-1Х «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо адміністративної відповідальності громадян за порушення митних правил») і частиною першою статті 471 МК України за недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, передбачено накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

Тобто, на час вчинення ОСОБА_1 правопорушення відповідальність за нього була пом`якшена.

Також, норма в останній редакції є чинною і неконституційною визнана не була, при тому, що лише законодавець має прерогативу встановлювати склад діянь, які є адміністративними правопорушеннями, та обирати необхідну з-поміж доступних видів адміністративних стягнень міру адміністративної відповідальності особи за такі правопорушення з метою досягнення легітимної мети - недопущення порушення митних інтересів України та її митної безпеки - на якісному рівні.

З приводу покликань апелянта на те, що суд першої інстанції не перевірив, чи вірно відповідач згідно законодавства визначив суму, яка перевищувала пільгу для безперешкодного переміщення через державний кордон України, колегія суддів зазначає таке.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 задекларувала у митній декларації кошти в сумі 9700 доларів США та 600 грамів золота.

Згідно офіційного валютного курсу Національного банку України на 03.10.2022:

1 євро = 35,6361 грн

1 долар США = 36,5686 грн.

За перерахунком коштів в євро 9700 доларів США складає 9953,88 євро:

9700 доларів США Ч 36,5686 грн : 35,6361 грн = 9953,88 євро.

Офіційний курс банківських металів Національного банку України на 03.10.2022:

золото - 60 824,55 грн за 1 тройську унцію (31,10348 г).

За перерахунком вартість 600 грамів золота - 1 173 332,69 грн або 32 925,40 євро:

600 гр. : 31,10348 Ч 60 824,55 грн = 1 173 332,69 грн

1 173 332,69 грн : 35,6361 грн = 32 925,40 євро.

9953,88 євро + 32 925,40 євро = 42 879,28 євро.

Вказана сума перевищує встановлену пунктом 5 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей, затвердженого постановою Правління НБУ № 3 від 02.01.2019, суму/вартість, яку фізична особа може ввозити в Україну та вивозити за межі України готівкову валюту і банківські метали без письмового декларування митному органу - 10 000 євро.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що митний орган невірно визначив суму, яка перевищувала пільгу для безперешкодного переміщення через державний кордон України.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області від 03 березня 2023 року в адміністративній справі № 260/4599/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 15 травня 2023 року.