Справа № 160/22113/21
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Ужгород№ 160/22113/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач 1, В/Ч НОМЕР_1 ), Головного управління Національної гвардії України (далі відповідач 2, ГУ НГУ), в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати п.3 рішення ГУ НГУ за № 323/975, затвердженого 22.10.2019 року, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині виплати за інвалідність III групи (пов`язана з проходженням військової служби) у 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму громадян - 134470 грн.;

- зобов`язати ГУ НГУ, В/Ч НОМЕР_1 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності - третьої, з 07.08.2019 року у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності з урахуванням проведених виплат в порядку, передбаченому підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету міністрів України від 08.09.2015 року № 691 Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції, абзацом 4 підпункту 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про протиправність рішення ГУ НГУ, затверджене протоколом № 323/975 від 22.10.2019 року. Так, згідно позовної заяви позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, у 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму.

Позивач звертався до відповідачів із заявою від 26.07.2021 року щодо зміни рішення ГУ НГУ за № 323/975 та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму. Проте, листами від 12.08.2021 року № 27/11/3-4-1038, № 25.08.2021 року № 2/21/19-1191 відповідачі повідомили позивачу про відсутність підстав для виплати зазначеної грошової допомоги.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 , ГУ НГУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії на підставі пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили (рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 року по справі № 160/4968/20).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2022 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року по справі № 160/22113/21 було скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

13.07.2022 року позивачем подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання про направлення справи за підсудністю до Закарпатського окружного адміністративного суду, оскільки він являється внутрішньо переміщеною особою та з 09.04.2022 року його зареєстровано за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою від 09.04.2022 року № 88. Разом із клопотанням про передачу справи до іншого суду позивачем також було подано уточнену позовну заяву від 13.07.2022 року з доказами направлення копії заяви до відповідачів.

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2022 року адміністративну справу № 160/22113/21 за позовом ОСОБА_1 до В/Ч НОМЕР_1 , ГУ НГУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд Закарпатського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 року, головуючим у справі визначено суддю Рейті С.І.

Ухвалою судді від 23.01.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху.

Заявою від 02.02.2023 року позивачем уточнено позовні вимоги та в остаточній редакції позову просить:

визнати протиправним та скасувати п.3 рішення ГУ НГУ № 323/975 затвердженого 22.10.2019 року, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині виплати за інвалідність III групи (пов`язана з проходженням військової служби) у 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму громадян - 134470 грн.;

- зобов`язати ГУ НГУ призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності - третьої, з 07.08.2019 року у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності в порядку, передбаченому підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету міністрів України від 08.09.2015 року № 691 Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції, абзацом 4 підпункту 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, з урахуванням проведених виплат, що становить 153680 грн.

Ухвалою суду від 20.02.2023 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.03.2023 року до суду надійшов відзив ГУ НГУ, зі змісту якого вважає, що обставини, викладені у позовній заяві, не знаходять свого підтвердження, а сама позовна заява є необгрунтованою, безпідставною, невмотивованою та такою, що не підлягає задоволенню судом.

Зазначає, що комісією ГУ НГУ щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися після 01.01.2014 року розглянуто заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отримання третьої групи інвалідності пов`язаної із проходженням військової служби та додані до неї документи, зокрема Довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Обласної МСЕК № 4 м. Дніпро від 29.08.2019 року Серія 12 AAA № 009931 стосовно позивача, яка підтверджує, що захворювання, так, пов`язане з проходженням військової сдужби.

За результатами розгляду Комісією прийнято рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги за інвалідність III групи (пов`язана з проходженням військової служби) у 70-кратний розмір, що склало 134470 грн.

Зазначене рішення відображено у протоколі № 323/975, який 22.10.2019 року затверджено т.в.о. командувача Національної гвардії України.

У подальшому листом ГУ НГУ від 28.10.2019 року № 27/32/4-8363 повідомлено В/Ч НОМЕР_1 про прийняте рішення та надіслано документи для проведення виплати.

Позивач у позовній заяві підтверджує зарахування 12.12.2019 року на особистий банківський рахунок від В/Ч НОМЕР_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 134470,00 грн.

Стверджує, що при прийнятті рішення про нарахування і виплату позивачу одноразової грошової допомоги необхідно застосовувати саме пп. 5 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзац четвертий пп. 2 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, оскільки відповідно до зазначеної вище довідки МСЕК стосовно позивача у графі «Причина інвалідності» зазначено «Захворювання пов`язане з проходженням військової служби».

Звертає увагу суду, що зазначені обставини в повній мірі досліджені та викладені у рішеннях судів, які набрали законної сили, і якими позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог, а саме - рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року у справі № 160/4968/20, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 року.

Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року № 691 «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції» є хибним оскільки вона стосується осіб, які проходять службу у військовому резерві військових формувань і призначена для їх комплектування у мирний та воєнний час, натомість Позивач проходив військову службу за контрактом (підтверджується у позовній заяві).

Крім того, хибними є посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» оскільки зазначений Порядок не поширюється на позивача відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Вважає, що ГУ НГУ жодним чином не порушувало прав позивача, а діяло виключно в межах своїх повноважень та керуючись чинним законодавством.

03.04.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від В/Ч НОМЕР_1 , зі змісту якого вважає позовну заяву безпідставною та необгрунтованою, а доводи позивача такими, що не відповідають обставинам справи.

В основному, зміст відзиву В/Ч НОМЕР_1 в правовій площині дублює доводи, наведені у відзиві ГУ НГУ. В той же час, зазначає про необгрунтованість визначення В/Ч НОМЕР_1 відповідачем за даним позовом з огляду на те, що позовні вимоги заявлені виключно до Головного управління НГУ.

05.04.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 1, зі змісту якого, ознайомившись із відзивом на позовну заяву відповідача-1 вважає, доводи викладені в ньому документально недоведеними, необгрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

При прийнятті спірного рішення Комісія керувалась ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; постановою Кабінету Міністрів від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року № 691 «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції», ін. документи з посилання на пункти, підпункти до вищевказаних постанов та вказана лише одна ст. 16 вказаного Закону, які б більш чіткіше конкретизували підстави, за якими приймалося відповідне спірне рішення ні відповідачем 1 ні відповідачем 2 жодного разу не було надано відсутні, а тому доводи відповідача 1 розділу ІІ застосування правової основи прийняття рішення, документально не доведені підлягають сумніву та доводять незаконність прийнятого рішення.

Щодо зазначення відповідачем 1 ВЧ НОМЕР_1 без звернення позовних вимог зазначає, що розпорядником бюджетних коштів є ГУ НГУ, однак, відповідач 1 являється кінцевою особою, яка проводить розрахунок з позивачем стосовно предмету спору.

07.04.2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідача 2, зі змісту якого, ознайомившись із відзивом на позовну заяву відповідача 2 вважає, доводи викладені в ньому документально недоведеними, необгрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню в повному обсязі з аналогічних, зазначеним у відповіді на відзив відповідача 1, підстав.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 13.05.2011 року проходив військову службу у Національній гвардії України за контрактом, а саме: у В/Ч НОМЕР_1 .

11.07.2019 року позивачем було отримано від Медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "ТМО МВС України по Дніпропетровській області" Свідоцтво про хворобу №51 від 11.07.2019 року, в якому вказано: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби; п. 13 постанова ВЛК про придатність до військової служби, служби за військової спеціальністю тощо: на підставі ст. 64 б, 23 в, 39 в, 43 в, графи II Розкладу хвороб Наказу МО від 14.08.2008 року № 402: Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час складеного відповідно до Положень про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України до Додатку 11.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 212185 від 29.08.2019 року та довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 009931 від 29.08.2019 року, виданих Обласною МСЕК № 4 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 07.08.2019 року, де причиною інвалідності стало захворювання пов`язане з проходженням військової служби та встановлено ступінь втрати працездатності у відсотках: 30% (тридцять відсотків).

16.08.2019 року наказом командувача Національної гвардії України старшину ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.

03.09.2019 року позивач звернувся до командира В/Ч НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням III групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби у відповідності до п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

04.09.2019 року наказом командира В/Ч НОМЕР_2 за №186 старшину ОСОБА_1 з 04.09.2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Кам`янського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням III групи інвалідності доданих до неї документів, прийнято рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975 у 70-кратному розмірі, що склало 134470,00 грн.

Зазначене рішення відображено у протоколі № 323/975, який 22.10.2019 затверджено т.в.о. командувача Національної гвардії України.

У подальшому листом ГУ НГУ від 28.10.2019 року № 27/32/4-8363 повідомлено В/Ч НОМЕР_1 про прийняте рішення та надіслано документи для проведення виплати.

Наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 09.12.2019 року №746 на підставі довідки МСЕК № 009931 від 29.08.2019 року визначено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 70 прожиткових мінімумів у сумі 134470,00 грн. шляхом перерахування на особовий рахунок банку Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, станом на 12.12.2019 року від В/Ч 3021 України проведено безготівкове зарахування коштів між власними рахунками, а саме: одноразова грошова допомога у розмірі 134470,00 грн.

При цьому, позивач не погоджується із призначенням та виплатою йому одноразової грошової допомоги у 70-кратному розмірі та наполягає на необхідності виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, що складає 288155 грн. та з урахуванням виплаченої суми - 153680 грн.

Отже, предмет розгляду даної адміністративної справи становить наявність або відсутність правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням III групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Нормою ч. 2 цієї статті визначено порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги та передбачено критерії для встановлення умов її виплати, зокрема, за суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги.

Водночас, 01.01.2017 року набрали чинності положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII), якими норми п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XIІ викладено в новій редакції, відповідно до якої: одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Також, згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XIІ, в редакції Закону № 1774-VIII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Частиною 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року за № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 18.05.2017 року № 335, яка застосовується з 01.01.2017 року).

Вказаною Постановою установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.

При цьому суд констатує, що одноразова грошова допомога призначена позивачу у 2019 році, тобто, на спірні правовідносини не поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року за № 499.

Відповідно до абзацу 4 пп. 2 пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

На підставі вказаної норми позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу.

При цьому, правомірність виплати позивачу одноразової грошової допомоги у 70-кратному розмірі встановлена судовим рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 року у справі № 160/4968/20, відтак, у відповідності до положень ч. 4 ст. 78 КАС України, вказані обставини повторному доказуванню не підлягають.

Разом з тим позивач наполягає на застосуванні пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року № 691 «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції», згідно п. 1 якої, особі, яка проходить службу у військовому резерві військових формувань і призначена для їх комплектування у мирний та воєнний час (далі - резервіст) та інвалідність якої настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків служби у військовому резерві, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, призначається і виплачується одноразова грошова допомога у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

В контексті наведеного суд констатує, що вказаною постановою регулюється порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять службу у військовому резерві військових формувань і призначена для їх комплектування у мирний та воєнний час та інвалідність яких настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків служби у військовому резерві, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Як уже зазначено судом, наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 04.09.2019 року припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України ОСОБА_1 , тобто, позивач проходив військову службу за контрактом, відтак, дія вказаної постанови не поширюється на останнього.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Решта доводів сторін висновків суду за наслідками розгляду справи не спростовують.

В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи правомірність своїх дій та рішень перед судом доведена.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1,2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені відповідачами у відзивах на позовну заяву, дають адміністративному суду підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію позивача, а останнім не доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відтак, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 код НОМЕР_3 ), Головне управління Національної гвардії України (м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 9а код 08803498), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті