Справа № 260/1328/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року м. Ужгород№ 260/1328/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач, НОМЕР_1 прикордонний загін), яким просить визнати протиправним та скасувати п. 4 наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 18.01.2023 року № 255-АГ «Про результат службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність».

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на військовій службі в органах Державної прикордонної служби України за контрактом на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В).

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.01.2023 року № 183-Г призначено службове розслідування щодо встановлення обставин, причин та умов, що призвели до можливого порушення порядку виїзду за межі гарнізону начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітаном ОСОБА_2 .

За результатами службового розслідування, за невиконання вимог статей 12, 13, 14, 49, 216, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, що виразилось у порушенні пунктів 3, 7, 8 наказу МВС від 02.03.2016 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну, установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності до ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил пункту «Г», наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 18.01.2023 року до позивача застосовано дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність», про наявність якого останньому стало відомо у січні 2023 року (усно) від посадових осіб відповідача.

Притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивач вважає безпідставним і таким, що суперечить Дисциплінарному статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженим наказом МВС України від 08.11.2021 року № 815 та наказу МВС від 02.03.2016 року № 149, зареєстрований в Мін`юсті 28.03.2016 року за № 460/28590.

Ухвалою судді від 20.03.2023 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву у разі її заперечення.

18.04.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує проти викладених позовних вимог та вважає, що аргументи позову зводяться лише до заперечень результатів службового розслідування, а тому позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, в ході проведеного службового розслідування, за наслідками якого прийнято оскаржений наказ, було встановлено, що позивачем умисно порушено ряд нормативних актів, які зокрема регламентують порядок звернення військовослужбовців за медичною допомогою та їх виїзд за межі військового гарнізону в умовах воєнного стану.

Оскільки від позивача не надходило письмового рапорту або усної доповіді про необхідність його направлення за отриманням медичної допомоги у зв`язку із захворюванням, останній порушив вимоги ст. 12, 254 Внутрішнього статуту ЗСУ. Крім цього, позивач не здійснив доповідь начальнику ані про: незадовільний стан свого здоров`я; необхідність звернення за медичною допомогою в межах гарнізону; потребу залишити територію гарнізону для звернення за альтернативною медичною допомогою, яку він не зміг отримати у військовому закладі охорони здоров`я в межах гарнізону.

Зазначає, що посилання адвоката на свободу пересування військовослужбовця в умовах дії в Україні воєнного стану підлягає відхиленню, адже подібна військова дисципліна не узгоджується із приписами Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» та Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», про який згадує адвокат у позовній заяві.

Таким чином, результати службового розслідування не заперечували право на пересування позивача з метою його лікування в межах гарнізону, а накладене дисциплінарне стягнення було лише наслідком порушення позивачем встановленого порядку виїзду за межі регіону в умовах правового режиму військового стану.

09.05.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, де представником позивача наведено свої доводи щодо заперечень на відзив.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами адміністративної справи, комісією офіцерів у складі начальника медичного пункту лікаря (загальної практики сімейної медицини) старшого лейтенанта медичної служби Івана Калашника та старшого офіцера (з мобілізаційної роботи) старшого лейтенанта ОСОБА_3 , на підставі наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 14.01.2023 року № 183-АГ «Про призначення службового розслідування», з дотриманням вимог ст. 84-87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Порядку проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, проведено службове розслідування щодо встановлення обставин, причин та умов, що призвели до можливого порушення порядку виїзду за межі гарнізону начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітаном ОСОБА_2 .

Зі змісту Висновку службового розслідування, який затверджено 18.01.2023 року (а.с.14-17), позивач відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 25.10.2022 року № 2680-АГ проходив стажування на посаді офіцера відділу організації прикордонної служби штабу.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 15.11.2022 року № 1235-ОС був зарахований в розпорядження начальника НОМЕР_3 прикордонного загону.

20.11.2022 року на ім`я начальника прикордонного загону надійшов рапорт від заступника начальника штабу начальника відділу організації прикордонної служби підполковника Дмитра Куценка (№ 22/32482-22-Вн від 20.11.2022 року) з якого стало відомо те, що капітан ОСОБА_4 перебуває на амбулаторному лікуванні з 19.11.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 . Рапорт про дозвіл на виїзд за межі гарнізону не надавав та усної доповіді не здійснював.

Під час здійснення дистанційного контролю стану здоров`я військовослужбовців, що перебувають на лікуванні, начальником служби охорони здоров`я лейтенантом медичної служби Софією Федорняк, було встановлено, що капітан ОСОБА_4 перебував на лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Козятинська центральна районна лікарня» м. Козятин, Вінницької області в період з 28.11.2022 року по 12.12.2022 року (виписка із карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 3 6572), а також з 12.12.2022 року по 16.01.2023 року в Устилузькій амбулаторії загальної практики сімейної медицини комунального підприємства «Володимир-Волинський центр первинної медичної допомоги» м. Устилуг, Володимир-Волинський район, Волинська область.

З метою встановлення обставин, причин та умов, що призвели до порушення порядку виїзду за межі гарнізону начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітаном ОСОБА_2 , начальником прикордонного загону призначено службове розслідування.

09.01.2022 року направлено запит на комунальне підприємство «Володимир-Волинський центр первинної медичної допомоги» (№ 30/229-23-Вих від 09.01.2023 року) щодо надання інформації про перебування на лікуванні капітана ОСОБА_5 . Станом на 17.01.2022 року відповіді не отримано.

12.01.2022 року направлено запит на комунальне некомерційне підприємство «Козятинська центральна районна лікарня» (№ 30/380-23-Вих від 12.01.2023 року) щодо надання інформації про перебування на лікуванні капітана ОСОБА_5 . Станом на 17.01.2022 року відповіді не отримано.

16.01.2023 року капітан ОСОБА_4 завершив лікування та прибув до відділення інспекторів прикордонної служби «Велятин» (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В). Станом на 17.01.2022 року підтверджуючих документів про періоди перебування на лікуванні до служби до служби охорони здоров`я не надав.

З вищезазначеного комісією офіцерів встановлено наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово- медичних закладах охорони здоров`я за місцем проживання або місцем проходження служби.

У Закарпатській області наявні 2 військово-медичні високоспеціалізовані лікувально-профілактичні заклади, призначені для зміцнення життя та здоров`я військовослужбовців.

Відповідно до наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 11.12.2012 року № 1066 Військово-медичний клінічний центр м. Львів - є закладом охорони здоров`я ДПСУ, а також регіональним медичним центром західної ділянки Державного кордону України, та охоплює Закарпатську область.

Порядок скерування до відомчого лікувального закладу ДПСУ затверджений наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 29.09.2022 року № 241-АГ «Про затвердження алгоритму звернення за медичною допомогою».

Також відповідно до статті 216 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України військовослужбовець, який виїжджає за межі гарнізону зобов`язаний письмово повідомити про це командира військової частини.

Таким чином, встановлено, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітан ОСОБА_4 порушив порядок виїзду за межі гарнізону, а також не здійснив доповіді своєму безпосередньому керівнику про факт виїзду за межі Закарпатської області згідно з адміністративно-територіальним устроєм України та за межі гарнізону Західного регіонального управління, де дислоковано підрозділ Держприкордонслужби в позаслужбовий час. Своїми діями порушив вимоги керівних документів, щодо існуючого порядку виїзду за межі гарнізону, а саме Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2016 року №149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізону, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З відібраних у позивача пояснень щодо обставин дисциплінарного правопорушення стало відомо, що згідно наказу МВС від 02.03.2022 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України» не є встановлений порядок виїзду військовослужбовців під час перебування на лікарняному, оскільки доповідь на підставі написання рапорту або в усному порядку здійснюється лише у разі вибуття (особистих справах) на вихідні, не робочі дні. Лікарняний являється звільненням від виконання своїх посадових обов`язків і не є особистими справами кожного військовослужбовця. Згідно Конституції України та положення про проходження військової служби, кожен громадянин має право лікуватися та відвідувати будь-який медичний заклад за потребою, доповідь про відвідування той чи інший заклад здійснювалася вчасно визначеному керівнику згідно відомому мені алгоритму. Відвідування того чи іншого медичного закладу передбачало визначене лікування, додаткові алгоритми та порядки звернення до лікаря йому не відомі та встановлені не були. Про заборону відвідування певної категорії закладів за межами Закарпатської області, перебуваючи на лікарняному йому не повідомлялось (які є необхідні для лікування).

Перешкоджання відвідування медичних закладів для покращення свого фізичного стану суперечить Статуту Внутрішньої служби, а саме піклування командира про здоров`я підлеглих. Порушення порядку виїзду за межі гарнізону ним не здійснювалося. При відкритті лікарняного був опрацьований рапорт згідно визначеного алгоритму.

Проаналізувавши пояснення військовослужбовців можна встановити те, що начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) не дотримався встановленого законодавством порядку виїзду військовослужбовця за межі гарнізону та здійснив виїзд за межі гарнізону без дозволу командира військової частини.

Беручи до уваги матеріали службового розслідування, в діях начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітана ОСОБА_5 наявні ознаки дисциплінарного правопорушення, а саме за невиконання вимог статей 12, 13, 14, 49, 216, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, порушення пунктів 3, 7, 8 наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», статтю 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що виразилось у порушенні порядку виїзду за межі гарнізону.

Обтяжуючою обставиною являється те, що вищевказані дії начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітан ОСОБА_4 вчинив свідомо в умовах правового режиму воєнного стану, однак, допущений прорахунок не призвів до суспільно небезпечних наслідків.

За наслідками проведеного службового розслідування, наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 18.01.2023 року № 255-АГ, начальнику відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) капітану ОСОБА_6 за невиконання вимог статей 12, 13, 14, 49, 216, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, що виразилось у порушенні пунктів 3, 7, 8 наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», статті 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України пункту «Г» оголошено дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Вважаючи вказаний наказ протиправним з огляду на те, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду не враховано тих обставин, які передбачені як обов`язкові для врахування ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗС України, а саме, станом на 18.01.2023 року ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень не мав, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України, «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог статей 6, 10, 27, 28 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, який виконує завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) зоні, є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, а також відносини, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби, визначаються Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115/2009 (далі - Порядок №1115/2009) .

Згідно з пунктом 2 Порядку №1115/2009 громадяни проходять військову службу в Держприкордонслужбі (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. Громадяни, які проходять військову службу в Держприкордонслужбі, є військовослужбовцями Держприкордонслужби (далі - військовослужбовці).

Відповідно до пункту 5 Положення № 1115/2009 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Суд враховує, що сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, зі змінами та доповненнями (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту, усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

За визначенням, наведеним в статті 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно зі ст. 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до ст. 3 Дисциплінарного статуту військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

За ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно зі ст. 85 Дисциплінарного статуту Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно зі ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.

Підстави та процедуру проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, Морської охорони, навчальних закладів, науково-дослідних установ, органів забезпечення, підрозділів спеціального призначення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), а також військовозобов`язаних під час проходження ними навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження ними підготовки та зборів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (підготовки, зборів), оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішень, а також повноваження посадових осіб під час проведення службового розслідування визначені Порядком проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 08.11.2021 року № 815 (далі - Порядок №815).

Відповідно до п. 4 розділу І Порядку №815 підставою для призначення службового розслідування є: наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків; наявність інформації про порушення військової дисципліни або громадського порядку, вимог законодавства, наказів начальників (командирів), розпорядчих документів або виявлення ознак таких порушень; виявлення фактів завдання шкоди; припис Національного агентства з питань запобігання корупції або подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції; установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань; неправомірне застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки.

Службове розслідування призначається письмовим наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Інші посадові особи можуть звертатися з клопотанням за підпорядкованістю про призначення службового розслідування (пункт 1 розділу ІІ Порядку №815).

Згідно з п. 4 розділу ІІ Порядку №815 начальник (командир) органу Держприкордонслужби зобов`язаний призначити службове розслідування: не пізніше десяти діб від дня, коли йому стало відомо про правопорушення; протягом трьох діб - за фактами, які є підставою для усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків, або після отримання письмової доповіді посадових (службових) осіб про завдання шкоди.

У наказі про призначення службового розслідування зазначаються: підстави для призначення службового розслідування; посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, стосовно якої має бути проведено службове розслідування (якщо її встановлено); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, якій доручено проведення службового розслідування, або голови та членів комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування); мета проведення службового розслідування; дати початку проведення службового розслідування та подання висновку службового розслідування на затвердження; матеріально-технічне забезпечення роботи посадової особи чи комісії на час проведення службового розслідування (за потреби); інші, прийняті в разі потреби, рішення начальника (командира) органу Держприкордонслужби (пунктом 5 розділу ІІ Порядку №815).

Як встановлено судом, підставою призначення службового розслідування стала наявність інформації про невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, що узгоджується з п. 4 Розділу І Порядку № 815.

Що стосується тверджень позивача про порушення відповідачем абз. 2 п. 2 розділу ІІ Порядку № 815, а саме - призначення службового розслідування лише через 24 доби після того як стало відомо про вчинення дисциплінарного правопорушення, суд зазначає наступне.

Висновком службового розслідування встановлено, що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні з 19.11.2022 року за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Грушевського, буд. 37 та після завершення лікування у м. Ужгород додатково лікувався у м. Козятин, Вінницької області та м. Устилуг, Волинської області.

Зокрема, як вбачається із наданих позивачем медичних документів, у період з 28.11.2022 року по 12.12.2022 він також лікувався у Комунальному підприємстві «Козятинська центральна районна лікарня», що розташована у м. Козятин, Вінницької області (аналогічний висновок узгоджується із відповіддю вищевказаної медичної установи, отриманої відповідачем 28.02.2023 року, тобто, по завершенні службового розслідування).

В подальшому, в період з 12.12.2022 року по 16.01.2023 року позивач продовжив своє лікування в Устилузькій амбулаторії загальної практики сімейної медицини Комунального підприємства «Володимир-Волинський центр первинної медичної допомоги», м. Устилуг, Володимир-Волинський район, Волинська область.

Таким чином, загальний період відсутності на службі позивача складав п`ятдесят календарних днів.

При цьому, відомості про своє лікування позивач надсилав електронними каналами 06.01.2023 року начальнику служби охорони здоров`я лейтенанту медичної служби Софії Федорняк, яка здійснювала дистанційний контроль стану здоров`я позивача.

Однак, начальник служби охорони здоров`я НОМЕР_1 прикордонного загону не є начальником по відношенню до позивача, а тому надсилання повідомлень електронними каналами начальнику служби охорони здоров`я не є належною формою рапорту начальнику (командиру) органу Держприкордонслужби.

Відтак, 06.01.2023 року начальник служби охорони здоров`я НОМЕР_1 прикордонного загону вперше отримав від позивача інформацію про лікування та доповів начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону, а службове розслідування було призначено 14.01.2023 року, тобто, в межах десятиденного терміну, регламентованого Порядком № 815.

Більше того, суд зауважує, що метою проведення службового розслідування в розумінні Розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, є його повнота, всебічність та об`єктивність, що є обов`язком осіб, яким воно доручено, а проведення заочного службового розслідування за відсутності позивача, не відповідало б його меті.

Відтак, доводи позивача про те, що службове розслідування розпочате з порушенням вимог спеціального законодавства, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку №815 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення.

Службове розслідування починається з дня, визначеного в наказі про призначення службового розслідування. Днем закінчення службового розслідування є день затвердження висновку службового розслідування начальником (командиром), який призначив службове розслідування (пункт 4 розділу ІV Порядку №815).

Згідно з пунктом 4 розділу V Порядку №815 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування, склад комісії; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; відмовлятися давати пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; висловлювати письмові зауваження щодо повноти та об`єктивності проведення службового розслідування; звертатися з письмовим рапортом до начальника (командира) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо ознайомлення з висновком та матеріалами службового розслідування в частині, що її стосується, з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими актами законодавства; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законом.

Відповідно до пунктів 1-2 розділу VІ Порядку №815 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування.

У висновку службового розслідування зазначаються: посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування; установлені під час службового розслідування обставини, за яких військовослужбовцем (військовослужбовцями) учинено правопорушення, які стали підставою для призначення службового розслідування; час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення правопорушення, його наслідки (їх тяжкість); посада, військове звання, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), персональні дані (дата та місце народження, освіта, період військової служби, період перебування на займаній посаді, наявність або відсутність у неї незнятих дисциплінарних стягнень), характеристика особи, яка вчинила правопорушення, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли його вчиненню; наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями військовослужбовця та їх наслідками; умови, що передували вчиненню правопорушення або спонукали до його вчинення; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; завдана шкода та її розмір; наявність вини військовослужбовця (військовослужбовців), обставин, що її пом`якшують чи обтяжують, а також ставлення військовослужбовця (військовослужбовців) до вчиненого; відомості про залучення фахівців та дані про них (прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), посада), надані ними висновки; відомості, що підтверджують чи спростовують інформацію, яка стала підставою для призначення службового розслідування; пропозиції щодо застосування до військовослужбовця (військовослужбовців) дисциплінарного стягнення, притягнення до матеріальної відповідальності, ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень (за наявності), обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, а також відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів та про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

До висновку службового розслідування додаються пояснення, акти, довідки, характеристики, копії службових карток та інші матеріали, що стосуються службового розслідування.

За результатами розгляду висновку та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, начальник (командир) органу Держприкордонслужби затверджує висновок службового розслідування та приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення (пункт 1 розділу VII Порядку №815).

Пунктами 2-3 розділу VII Порядку №815 передбачено, що вид дисциплінарного стягнення визначається особисто начальником (командиром) органу Держприкордонслужби, який призначив службове розслідування, щодо кожної особи правопорушника у висновку за результатами службового розслідування, а в разі накладення дисциплінарного стягнення старшим начальником (командиром) - у наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли начальникові (командирові) стало відомо про правопорушення, а в разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Згідно зі статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст. 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як слідує з висновку службового розслідування, комісією, яка проводила службове розслідування, було встановлено невиконання позивачем статей 12, 13, 14, 49, 216, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, порушив пункти 3, 7, 8 наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 року № 149 «Про затвердження Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України», статтю 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що виразилось у не доповіді начальнику та у порушенні порядку виїзду за межі гарнізону.

Згідно з вступною частиною Внутрішнього статуту, його дія поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ст. 254 Внутрішнього статуту, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Одночасно, відповідно до ст. 12 Внутрішнього статуту, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Оскільки від позивача не надходило письмового рапорту або усної доповіді про необхідність його направлення за отриманням медичної допомоги у зв`язку із його захворюванням, позивач порушив вимоги ст. ст. 12, 254 Внутрішнього статуту ЗС України.

Варто окремо зауважити, що відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України №503 від 19.03.2018 року «Про затвердження Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу, та форми декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу», позивач був вправі звернутись за медичною допомогою до сімейного лікаря, проте, як вбачається із наданих ним документів, він не скористався таким правом та не надав Комісії належних пояснень, які б свідчили про поважність причин, через які він вимушений був звернувся за медичною допомогою поза межами військового гарнізону, в межах якого він проходив військову службу і де функціонує цілий ряд медичних установ.

Відповідно до п. 3 Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України, виїзд військовослужбовців за межі відповідної області згідно з адміністративно-територіальним устроєм України, де дислоковано органи, підрозділи Держприкордонслужби, у позаслужбовий час, вихідні, святкові та неробочі дні в межах території України здійснюється на підставі рапорту військовослужбовця з резолюцією керівника про дозвіл на виїзд, якщо інше не встановлено цим керівником, виходячи з особливостей обстановки, яка склалась на період виїзду в межах адміністративно- територіальних одиниць, та покладених па структурний підрозділ завдань.

В той же час, військовослужбовці офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом, що виїжджають за межі гарнізону, письмово повідомляють про це командира військової частини (ст.216 Внутрішнього статуту).

Проте, позивач не здійснив доповідь начальнику ні про незадовільний стан свого здоров`я; ні про необхідність звернення за медичною допомогою в межах гарнізону; ні про потребу залишити територію гарнізону для звернення за альтернативною медичною допомогою, яку він не зміг отримати у військовому закладі охорони здоров`я в межах гарнізону.

При цьому, Комісією було встановлено факт звернення позивача до медичних установ як поза межами військової частини, так і поза межами військового гарнізону, що є свідомим порушенням позивачем вищевказаних ст. ст. 12, 216, 254 Внутрішнього статуту ЗС України, п.32 підрозділу 4 Розділу ІІІ Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби 06.05.2009 року за № 333 згідно якої, у воєнний час лікування військовослужбовців має бути закінчене у військовому закладі охорони здоров`я, а також п. 3 Порядку виїзду військовослужбовців Державної прикордонної служби України в особистих справах за межі гарнізонів, ділянок відповідальності, де дислоковано орган, навчальний заклад, науково-дослідну установу, підрозділ (спеціального призначення) Державної прикордонної служби України (далі Порядок № 149).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що в ході службового розслідування встановлено наявність в діянні позивача складу дисциплінарного правопорушення та в чому воно полягало, з посиланням на відповідні докази.

Суд зазначає, що підставами для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначеними ст. 45 Дисциплінарного статуту, є невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку тощо.

Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення.

Доводи протиправності спірних наказів позивач обґрунтовує недотриманням процедури та порядку проведення службового розслідування, та визначення виду дисциплінарного стягнення, однак, суд не вбачає порушень у призначенні та проведенні службового розслідування, на які посилається позивач, та вважає, що службове розслідування проведено повно та об`єктивно, що підтверджено в ході розгляду справи.

Суд вважає, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення, застосованого до позивача, відповідач цілком підставно врахував, що порушення військової дисципліни було допущене військовослужбовцем, який проходить службу на посаді начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В), що негативно впливає на рівень особистої дисципліни військовослужбовців, особливо в період оборони України, її незалежності та територіальної цілісності, відтак, судом не встановлено порушення відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, з огляду на зазначене, факт протиправності прийняття оскарженого наказу в частині, що стосується накладення на позивача дисциплінарного стягнення - відсутній.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність та законність оспорюваного наказу від 18.01.2023 року № 255-АГ в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність»., з огляду на що суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 5, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_4 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

СуддяС.І. Рейті