Справа № 540/515/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/515/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого по справі судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №UA508040/2022/000001/2 від 05.01.2022 року про коригування митної вартості товарів.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначає, що оскаржуване рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості є протиправним. Під час декларування товарів, позивачем було подано повний пакет документів, необхідний для митного оформлення вказаного в декларації товару. На електронний запит митниці, декларантом було додатково подано документи. Не дивлячись на подання позивачем повного пакету необхідних, передбачених митним кодексом України документів, відповідачем було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості за резервним методом. Позивач вважає, що оскаржуване рішення відповідача про коригування заявленої митної вартості є протиправним, оскільки було прийняте з порушенням визначеного законом порядку, без дотримання основних принципів митного регулювання; законності та визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання.

Ухвалою суду від 27.02.2023 року дану справу прийнято до розгляду Одеським окружним адміністративним судом.

У відзиві представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник стверджує, що під час проведення контролю правильності визначення митної вартості товару було детально вивчено договір купівлі-продажу та інші документи подані декларантом для здійснення митного оформлення. Перевіркою поданих документів встановлено нанаявність у них розбіжностей та невідповідностей. За результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу. Таким чином, митниця вважає, що позов щодо скасування рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та не містить підстав для скасування рішення митного органу

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

04.04.2017 року між ТОВ «Комерційна фірма Строй Мастер» (Покупець) та «YIWU UNIQUECN TRADING CO., LTD.» (Продавець) укладено контракт №CH-UA-17/04/04, відповідно до предмету якого Продавець зобов`язується продати, а Покупець сплатити та прийняти «Товар» широкого споживання в номенклатурі, кількості та цінах, відповідно до супровідних документів

Пунктом 3.1 даного контракту визначено, що постачання товару здійснюється на умовах CIF ODESSA/CHERNOMORSK/YUZHNIY згідно з Міжнародними правилами тлумачення торгівлі «термінів «Інкотермс» (Публікація Міжнародної торгової палати в редакції 2010 року).

Загальна вартість контракту 500000 доларів США (п.4.1 контракту).

20.09.2018 року між ТОВ «Комерційна фірма Строй Мастер» та «YIWU UNIQUECN TRADING CO., LTD.» укладено додаткову угоду до контракту №CH-UA-17/04/04 від 04.04.2017 року

03.04.2020 року між ТОВ «Комерційна фірма Строй Мастер» та «YIWU UNIQUECN TRADING CO., LTD.» укладено додаткову угоду до контракту №CH-UA-17/04/04 від 04.04.2017 року, якою змінен умови прийому-передачі товару, зокрема: Термін фактичної передачі товару не пізніше ніж за 45 днів від дати підтвердження замовлення Покупцем.

6.1 Термін поточного transferring goods не більше 45 днів після отримання оцінки від Buyer.

6.2 Місце фактичної передачі товару порти Одеса/Чорноморе«/Південний, Україна.

6.3 Перелік товаросупровідних документів:

- 3 оригінали та 3 копії морських коносаментів з описом вантажу та зануреної кількості -Специфікація -2 оригінали.

- Комерційний рахунок фактура ??3 оригінали.

- Пакувальний лист 3 оригінали.

23.08.2021 року між ТОВ «Комерційна фірма Строй Мастер» та «YIWU UNIQUECN TRADING CO., LTD.» укладено додаткову угоду до контракту №CH-UA-17/04/04 від 23.08.2021 року, якою продовжено строк дії контракту до 02.04.2023 року.

02.11.2021 року сторонами погоджено Специфікацію №26 до контракту №CH-UA-17/04/04 від 04.04.2017 року на товар загальною вартістю 10824,53 доларів США.

На виконання умов зазначеного контракту фірма «YIWU UNIQUECN TRADING CO., LTD.» згідно інвойсу №2108160 від 02.11.2021 року здійснила поставку на адресу позивача наступного товару на суму 10824,53 доларів США:

Товар №1 Домкрат автомобільний гідравлічний код товару .

Товар №2 Посуд керамічний столовий з фарфору код товару .

Товар №3 Стрічка силіконова для оздоблення щілей у ванних кімнатах код товару .

Вказаний товар подано позивачем до розмитнення за митною декларацією №UA 508040/2021/000031 від 05.01.2022 року.

Декларантом визначено митну вартість товару в загальному розмірі 6890,84 доларів США.

Також декларантом до митного органу подані наступні документи: пакувальний лист; рахунок-фактуру (інвойс); коносамент; автотранспортних накладних; декларацію про походження товару; зовнішньоекономічний (контракт) з додатками.

Проте, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митним органом встановлено, що заявлену декларантом митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку з тим, що заявлено не повні відомості про митну вартість та складові митної вартості достовірно документально не підтверджено. Декларантом подано не всі документи для підтвердження митної вартості, а документи надані для підтвердження митної вартості містять розбіжності.

Під час митного оформлення встановлено наступне:

- У наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 02.11.2021 № 2108160 відсутні банківські реквізити продавця.

- Поставка товарів здійснюється на умовах поставки CІF «ODESA», відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. Згідно з ч.2 ст.53 МКУ документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здійснювалося страхування). Відповідно до умов поставки CIF згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж, при цьому страхування має бути оформлено у вигляді контракту (договору) та продавець повинен надати покупцю страховий поліс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування, не надано.

- Додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, що суперечить суті прайс-листа як комерційної пропозиції необмеженій кількості потенційних покупців.

Митним органом зобов`язано позивача надати наступні відомості: 1) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 2) каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Відповідно до п.6 ст.53 МКУ запропоновано за власним бажанням подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

На вимогу митного органу декларантом подано наступні документи, а саме: прайс-лист від постачальника (продавця); комерційну пропозицію.

В оскаржуваному рішенні митним органом зазначено, що на вимогу митного органу, для підтвердження заявленої за основним методом митної вартості товарів, декларантом не подано наступні документи, а саме: 1) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи; 2) копію митної декларації країни відправлення;3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Митним органом зважаючи, на спрацювання Автоматизованої системи з оцінки ризиків зі змістом «По товару можливе заниження митної вартості» було здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС Держмитслужби та встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну.

Враховуючи викладене та за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу:

товар №1 МД від 21.10.2021 №UA500050/2021/205354, а саме: 2,01 Дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 2460 кг * 2,01 = 4944,60 Дол. США);

товар №2 МД від 12.11.2021 №UA500490/2021/206638, а саме: 3,15 Дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 2139 кг * 3,15 = 6737,85 Дол. США);

товар №3 МД від 20.11.2021 №UA100020/2021/525811, а саме: 1,93 Дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 609,6 кг * 1,93 = 1176,528 Дол. США).

Митним органом, за результатами проведених консультацій прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA508040/2022/000001/2 від 05.01.2022 року.

Позивач, вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, таким, що прямо суперечить нормам та вимогам Митного кодексу України.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, (далі МКУ), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 МКУ, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

З огляду на ч.1 ст.53 МКУ, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.1 ст.54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з ч.6 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 МКУ, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 МКУ, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 МКУ, основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, аналіз наведених вище норма законодавства свідчить про те, що сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Перевіряючи правильність висновків митного органу, судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що

- у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 02.11.2021 № 2108160 відсутні банківські реквізити продавця.

- страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування, не надано.

- додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість.

Щодо першого зауваження, суд зазначає, що відсутність у рахунку-фактурі від 02.11.2021 № 2108160 банківських реквізитів продавця жодним чином не впливає на неможливість визначення вартості поставлено товару за ціною контракту.

Верховний Суд у складі колеги суддів Касаційного адміністративного суду викладеної від 29.05.2019 року у справі №818/6493/13-а зазначив, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

В рішенні відповідач не зазначив як відсутність у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 02.11.2021 № 2108160 банківських реквізитів продавця впливає на митну вартість оцінюваного товару і чому без його усунення заявлена митна вартість не може бути визнана.

Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Дане зауваження є формальним, не містить обґрунтувань чому за поданими позивачем документами неможливо перевірити заявлену позивачем митну вартість товару та не містить обґрунтованих підстав необхідності витребування від декларанта додаткових документів.

Щодо зауваження митного органу стосовно того, що декларантом не надано страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування.

Відповідно до положень ст.53 Митного кодексу України: декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару. Відповідно до умов контракту поставка здійснювалась на умовах CIF. Таким чином, згідно умов контракту всі витрати із завантаження, пакування товару, поставки та страхування вже були включені Продавцем у вартість товару, яка відображена у відповідних супровідних документах, а тому надання додаткових документів, в яких в тому числі й окремо визначається вартість пакування та маркування митним законодавством не передбачається.

Умовами поставки за контрактом є базис поставки CIF, відповідно до якого саме постачальник поніс витрати на страхування товару і ці витрати включені до наданої Постачальником ціни. За таких умов, вимоги щодо надання доказів розміру витрат на страхування є незаконними та безпідставними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №821/289/18.

Щодо зауваження митного органу стосовно того, що додатково наданий прайс-лист має адресний характер та суб`єктивну спрямованість, суд зазначає, що дане зауваження також є формальним та не містить роз`яснення чому без його усунення заявлена митна вартість не може бути визнана і як саме даний недолік впливає на неможливість застосування основного методу визначення митної вартості розмитнюваного товару. Відповідачем у рішенні не зазначено як саме дана обставина впливає на неможливість розмитнення товару за ціною контракту.

Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у справі № К/9901/2542/18 зазначив: «До переліку додаткових документів, визначених ч.3 ст.53 МК, входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, а також розрахунок ціни (калькуляція). Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Положеннями пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа. Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, умов поставки, не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі умови поставки».

Жодним нормативно-правовим актом не встановлено затвердженої форми, змісту чи вимог до прайс-листа. Законодавчої дефініції «прайс-лист» у законодавстві не існує, а відтак вимог до її оформлення також нема, твердження митниці про невідповідність вимог до прайс-листа цілком безпідставне. У вимозі митного органу не зазначається чи ця комерційна пропозиція повинна стосуватися необмеженого кола осіб, чи покупця. У даному випадку Контрагент направив позивачу прайс-лист, який містить усю необхідну інформацію щодо цін на товари за власним зразком, і до митного контролю була подана та, що отримана у продавця. Вказана обставина не може слугувати підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Більше того, прайс-лист не є обов`язковим документом, який в розумінні норм Митного кодексу визначає та/або впливає на числові значення складових митної вартості товару. Також не зрозуміло в чому полягає неможливість об`єктивного співставлення, адже прайс-лист містить усю інформацію згідно асортименту та вартості товару, придбаного позивачем.

Щодо розбіжностей між заявленою декларантом митною вартістю товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Суд звертає увагу на те, що у постанові від 05.03.2019 року у справі №815/5791/17 Верховний Суд наголошує, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (аналогічна позиція Верховного Суду закріплена і у постанові від 05.03.2019р. у справі №813/1532/17, постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-А).

Як встановлено судом, декларантом до митного органу надано документи, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

Проте, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару. При цьому, надані митному органу документи є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги, а тому відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів.

На підставі викладеного, суд вважає що зауваження відповідача зазначені в оскаржуваному рішенні є необґрунтованими та такими, що жодним чином не впливають на неможливість підтвердження задекларованої позивачем митної вартості товару. У відповідача були відсутні достатні та обґрунтовані докази для коригування митної вартості за митним оформленням позивача.

Відтак, суд вказує на протиправність зроблених відповідачем висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною договору та робить висновок, що рішення про коригування митної вартості, що прийняте на підставі встановлених відповідачем розбіжностей, є таким, що належить до скасування.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що за звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2537,00 грн., який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає, що відповідачем надано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, в якому останній зазначає, що позовна заява є стандартною для такого виду справ, що не змусило адвоката при підготовці позову проводити будь-які дослідження та розрахунки. Крім того, на думку відповідача договір про надання правової допомоги № 1СМ. містить вартість складення позовної заяви у розмірі 3000 грн. Разом з тим, Акт надання послуг до договору про надання правової допомоги фактично дублює пункт договору про надання правової допомоги та не містить обґрунтування розміру таких витрат. Так, у Акті зазначено кількість витраченого часу на складання позовної заяви, а саме 3 години, що не можливо підтвердити чи обґрунтувати, оскільки вказана ціна була розрахована у договорі одразу без належної оцінки її складності (з урахуванням аналізу матеріалів та судової практики, щодо ситуації яка склалася) та обґрунтування фактичного часу, який мав бути витрачений адвокатом на її підготовку. Крім того, в Акті не визначена погодинна вартість витраченого адвокатом часу з урахуванням складності та якості послуг. Таким чином, на переконання відповідача, обсяг витрат, зазначених в Акті від 19.01.2022 не відповідає фактичним обставинам справи, її складності, а сума витрат є завищеною.

Розглянувши надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на правову допомогу та наведені відповідачем у клопотанні доводи, щодо зменшення розміру таких витрат, суд зазначає наступне.

Приписами ч.1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, суд визначає розмір суми витрат на правничу допомогу, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача згідно з умовами договору про подання професійної правничої допомоги та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд зазначає, що адвокатом на підтвердження понесених судових витрат надано до суду Договір про подання правової допомоги від 05.01.2022 року № 1СМ, Акт надання послуг до договору про надання правової допомоги від 05.01.2022 року від 19.01.2022 року, в якому вартість послуги з підготовки позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення митного органу про коригування митної вартості товарів №UA508040/2021/000001/2 від 05.01.2022 року складає 3000,00 грн (за 3 години роботи).

Підписанням цього Акту клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень Договору № 1СМ від 05.01.2022 року, а також не має претензій до БЮРО стосовно отриманих від нього послуг, вказаних у цьому Акті.

Вказаний Акт є підставою для оплати клієнтом на користь Бюро вартості отриманих послуг у сумі 3000,00 грн. Вартість отриманих послуг має бути сплачена Клієнтом на користь Бюро в строк не пізніше 90 (дев`яносто) календарних днів, після прийняття рішення судом першої інстанції.

Дослідивши надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу письмові докази, суд вважає співмірним та розумним розмір компенсації вартості наданих адвокатом послуг з представництва інтересів у суді першої інстанції у розмірі 3000, 00 грн.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» до Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправним та скасувати рішення №UA508040/2022/000001/2 від 05.01.2022 року про коригування митної вартості товарів.

Стягнути з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» суму сплаченого судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Стягнути з Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» суму витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма Строй Мастер» (73000, м. Херсон, вул. Стрітенська, 21А, ).

Відповідач Митниці в Херсонській області, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі (вул.Гоголя буд. 13, м. Херсон, 73003, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 15.05.2023 року, з урахуванням перебування судді у щорічні відпустці

Суддя Н.В. Бжассо