Справа № 944/351/23
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 944/351/23
Провадження № 2-а/448/12/23
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15.05.2023 року суддя Мостиського районного суду Львівської області Кічак Ю.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «ІНФОРМАЦІЯ_1» (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії №015102 від 09.01.2023р. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП, визнання недійсним штампу в паспорті та зобов`язання повернути грошові кошти, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно ухвали судді Яворівського районного суду Львівської області про передачу справи за підсудністю від 25.01.2023р., на адресу Мостиського районного суду Львівської області 11.04.2023р. надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «ІНФОРМАЦІЯ_1» (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії №015102 від 09.01.2023р. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП, визнання недійсним штампу в паспорті та зобов`язання повернути грошові кошти.

Адвокат Хрущ М.С. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «ІНФОРМАЦІЯ_1» (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1, в якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №015102 від 09.01.2023р. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП; визнати недійсним штамп №040/04 від 09.01.2023р. «заборонено в`їзд в Україну 5 (п`ять) років до 08.01.2028р.» в паспорті ОСОБА_2 та зобов`язання ГУК Львів/Львівська територіальна громада повернути грошові кошти в сумі 5100 грн. як сплату штрафу відповідно до зазначеної постанови №015102 від 09.01.2023р. про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів громадян.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 13.04.2023р. вказану позовну заяву залишено без руху, а представнику позивача - адвокату Хрущ Миколі Сергійовичу надано строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання ним ухвали про залишення позовної заяви без руху та роз`яснено, що у випадку усунення ним недоліків позовної заяви у встановлений строк, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання та приймається до розгляду, інакше заява повертається позивачеві.

Суд скерував копію цієї ухвали представнику позивача - адвокату Хрущ Миколі Сергійовичу шляхом надсилання такої ухвали на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому з урахуванням того, що позовна заява у даній справі, яка підписана саме представником позивача - адвокатом Хрущ М.С. сформована в системі «Електронний суд»; адвокат Хрущ Микола Сергійович має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС ще з 19.04.2021р.; у позовній заяві та у всіх подальших процесуальних документах представником позивача - адвокатом Хрущ М.С. зазначалась одна і та ж електронна адреса « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; попередньо листування між даним учасником справи та Яворівським районним судом Львівської області, з якого справа за підсудністю надійшла до Мостиського районного суду Львівської області, також відбувалось шляхом надсилання документів на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому саме на вказану електронну адресу судом була надіслана ухвала про залишення позовної заяви без руху.

Суд також виходить з того, що з 05.10.2021р. офіційно почали функціонувати три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, а тому відповідно до частини шостої статті 18 КАС України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Положення адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС у добровільному порядку.

За визначенням, наведеним в пункті 5.8 розділу ІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затв. рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 (далі Положення), офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

При цьому, суд, обираючи спосіб надсилання стороні позивача відповідної ухвали, виходив ще й з того, що представником позивача зазначались різні поштові адреси його (представника позивача) місцязнаходження (с.Любимівка Запорізької області (а.с.1); м.Кривий Ріг, а/с 3530, вул.Мартіна Шимановського, 33 (а.с.2, 4)), так і різні адреси місцязнаходження позивача (Польща; м.Дніпро, вул.Дагестанська, 6), що, відповідно, створило певні труднощі у виборі конкретної поштової адреси, яку можна вважати належною для надсилання копії відповідного судового рішення у паперовій формі з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Крім цього, суд ураховує, що в умовах воєнного стану надсилання судових рішень на електронну пошту, яка зазначена учасником процесу в поданих ним документах як власна електронна адреса, є доцільним і спрямованим на досягнення мети, яка полягає у повідомленні учасника процесу про ухвалене судове рішення.

У даному випадку суд також виходить з того, що якщо представник позивача надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що даний учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Така ж позиція викладена у Постанові ВС від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження № 61-7107 св22.)

Крім цього, щодо застосування наведених норм вважаю за доцільне зазначити, що:

- застосовуючи процесуальний закон і формуючи відповідну практику, видається важливим враховувати реальні обставини, в яких працюють суди, і тлумачити його у світлі забезпечення гарантій на доступ до суду та його безперервної роботи; лише такий підхід забезпечить практичну відповідь на реальні проблеми та виклики сучасності;

- надсилання рішення рекомендованим листом з повідомлення про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про ухвалене судом рішення, однак через відсутність фінансування суди не надсилають судові рішення рекомендованими листами, а повідомляють учасника про ухвалення рішень і можливість їх отримання альтернативними засобами комунікації - телефоном, електронною поштою, месенджерами;

- такі дії мають ту ж саму мету - проінформувати учасника справи;

- ключовим для оцінки правомірності цих дій суду має бути не спосіб їх вчинення (надсилання чи не надсилання рекомендованого листа), а їх здатність забезпечити досягнення мети - інформування особи про судове рішення;

- якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом; це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них;

- з огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно та добросовісно; тому слід виходити з "презумпції обізнаності": особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення, а тому самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію;

- суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести "ризик незнання" учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними;

- попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки.

Такі ж висновки сформульовані Верховним Судом та викладені в постановах від 22.11.2022р. у справі 29/5005/6325/2011 (904/7806/21), від 20.01.2023р. у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22), від 20.04.2023р. у справі № 920/367/17, а також у постанові від 28.04.2023р. у справі №904/272/22.

Крім викладеного, враховується практика Європейського суду з прав людини, що визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008р. зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2022р. у справі №759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001р. наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Також слід зазначити, що Держава Україна, витративши значні ресурси, створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує ЄДРСР. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 251 КАС України).

Копія ухвали судді Мостиського районного суду Львівської області від 13.04.2023р. про залишення позовної заяви без руху є врученою представнику позивачу - адвокату Хрущу М.С. 14.04.2023р., що підтверджується відповідною довідкою про доставку електронного листа шляхом надіслання на адресу електронної пошти учасника справи, що міститься в матеріалах справи. Саме цією довідкою посвідчено, що ухвала від 13.04.2023р. про залишення позовної заяви без руху у справі №944/351/23 надіслана одержувачу - представнику позивача адвокату Хрущу М.С. та відповідний документ доставлено 14.04.2023р. о 15:03 год.

Строк на усунення недоліків позовної заяви сплив 19.04.2023р.

Заява про усунення недоліків від представника позивача - адвоката Хруща М.С. надійшла з його електронної адреси « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тієї ж електронної адреси, на яку судом попередньо була скерована ухвала від 13.04.2023р.) на електронну адресу суду лише 01.05.2023р., тобто з порушенням строку, встановленого судом.

При цьому враховується, що у період з 19.04.2023р. по 01.05.2023р. від представника позивача не надходило повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк. Заява про усунення недоліків подана представником позивача без клопотання про продовження строку на усунення недоліків.

Також представник позивача у заяві про усунення недоліків не вказав у який саме спосіб дізнався про ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 13.04.2023р., а також він не зазначив, що вказана ухвала не була доставлена йому судом електронним листом 14.04.2023р. чи не була вручена або він не був обізнаний зі змістом цієї ухвали з відповідного електронного листа.

Отже, суд приходить до переконання, що заява про усунення недоліків подана представником позивача - адвокатом Хрущ М.С. з порушенням строку, встановленого судом в ухвалі від 13.04.2023р.

Крім того, вважаю за доцільне зазначити, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначалось про необхідність додання документів, передбачених вимогами ст.59 КАС України для належного підтвердження повноважень представника позивача.

Так, згідно частини 4 статті 59 КАС України, повноваження адвоката як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відтак, обов`язковим документом для підтвердження повноважень адвоката як представника в адміністративному судочинстві є або відповідна довіреність, або ордер, що виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно із статтею 26 Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Отже, зазначений Закон не ототожнює поняття «договір про надання правової допомоги» як підстава для надання такої допомоги та поняття «документи, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги», які є похідними від укладення договору на надання правової допомоги.

У відповідності до частини четвертої статті 59 КАС України, повноваження адвоката як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Таким чином, на підставі договору на надання правової допомоги для підтвердження повноважень адвоката як представника в адміністративному судочинстві видається довіреність або ордер.

Як вбачається з позовної заяви, її подано та підписано адвокатом Хрущ Миколою Сергійовичем, як представником позивача.

У свою чергу, до позовної заяви, ні до заяви про усунення недоліків, долучено не було, а матеріали справи не містять ні довіреності, ні ордеру адвоката, який підписав позовну заяву, оформленого згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Зазначений недолік, про який було зазначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, - стороною позивача так і не усунено. Не усунуто стороною позивача і порушення вимог п.8 ч.5 ст.160 КАС України, про які також зазначалось в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Отже, позовну заяву ОСОБА_2, подану від його імені адвокатом Хрущ М.С., - слід вважати неподаною й така підлягає поверненню.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Окрім цього, вважаю за доцільне роз`яснити стороні позивача, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

В зв`язку з наведеним, повернення заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки, після усунення вказаних вище невідповідностей вимогам закону, позивач має право повторного звернення до суду із вказаною заявою.

Окрім того, вважаю за доцільне роз`яснити стороні позивача право заявити клопотання про повернення сплаченої суми судового збору у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», яка регламентує повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.59,169, 241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до начальника 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «ІНФОРМАЦІЯ_1» (тип А) відділу прикордонної служби «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії №015102 від 09.01.2023р. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.203 КУпАП, визнання недійсним штампу в паспорті та зобов`язання повернути грошові кошти, подану представником позивача - адвокатом Хрущ Миколою Сергійовичем, - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити стороні позивача, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а також роз`яснити право заявити клопотання про повернення сплаченої суми судового збору.

Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кічак