Справа № 160/4932/22
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/4932/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року в адміністративній справі № 160/4932/22 (суддя І інстанції - Турлакова Н.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, з урахуванням уточненого позову, в якому просив (а.с. 32-37):

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 січня 2020 року по 22 лютого 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 січня 2020 року по 22 лютого 2022 року включно - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року позов задоволений частково:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з 15.01.2020 по 22.02.2022;

- стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 січня 2020 року по 22 лютого 2022 року включно - за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що підставою для зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку суд першої інстанції зазначає той факт, що позивач звернувся до суду з вимогою про виплату йому індексації грошового забезпечення зі спливом більше одного року з моменту звільнення. Вказує, що розрахований судом першої інстанції середній заробіток за затримку розрахунку є безпідставним та таким, що суперечить ст. 116, 117 КЗпП України. Вважає, що висновки суду в частині відмови у задоволенні позову та проведеного розрахунку не відповідають обставинам справи та зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У частині задоволення позову рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Відповідно до приписів статті 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач з липня 2011 року по січень 2020 року проходив цивільного захисту на посадах визначених штатним розписом підпорядкованого Головному управлінню підрозділі - Аварійно-рятувальному загоні Спеціального призначення Головного управління ДСНС у Дніпропетровській області, має статус учасника бойових дій. (а.с. 9-10)

Однак під час звільнення при проведенні остаточного розрахунку відповідачем виплачені позивачу не всі належні йому грошові суми, у зв`язку з чим останній був вимушений звертатись за захистом своїх прав до суду.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі 160/981/21, що набрало законної сили 13.12.2021, зобов`язано Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно. (а.с. 11-16)

На виконання цього рішення позивачу здійснено перерахунок індексації грошового забезпечення у розмірі 70 413,86 грн, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні виписка з АТКБ «ПриватБанк» по особовому рахунку ОСОБА_1 від 22.02.2022 та копія платіжного доручення від 21.02.2022 № 81. (а.с. 48)

Вважаючи, що з боку відповідача мало місце порушення строків розрахунку при виплаті індексації грошового забезпечення у розмірі 70413,86 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що з 15.01.2020 позивача було звільнено зі служби цивільного захисту в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення, відповідно до Наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 15.01.2020 № 20, а проведення остаточного розрахунку з ним здійснено лише 22.02.2022, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено приписи ст. 116, 117 КЗпП України. Таким чином, суд вважав, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 15.01.2020 по 22.02.2022. Викладене свідчить про те, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог статті 116 Кодексу законів про працю України ґрунтуються на нормах закону. При цьому, станом на момент звільнення позивача спір про розміри належних звільненому працівникові сум був відсутній, а позивач понад рік не звертався до суду щодо стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення, натомість відповідачем після набрання рішенням суду законної сили 13.12.2021, перераховано на картковий рахунок позивача 22 лютого 2022 року індексацію грошового забезпечення у розмірі 70413,86 грн. Таким чином, суд вважав, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача буде стягнення на його користь 6000 гривень, як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем апеляційна скарга на рішення суду не подавалась, а тому перегляд оскарженого судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.

Водночас, такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - КЗпП України.

З аналізу зазначених вище норм трудового законодавства встановлено, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2020 року у справі № 320/1263/19.

Апеляційний суд зазначає, що оскільки ухвалення судового рішення про зобов`язання роботодавця нарахувати та виплатити кошти, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 жовтня 2020 року під час розгляду адміністративної справи № 520/80/20.

Таким чином, не проведення відповідачем виплати позивачу індексації грошового забезпечення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 160/981/21, яке набрало законної сили 13.12.2021, відповідачем 22.02.2022 нарахована та перерахована індексація грошового забезпечення у сумі 70413,86 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте зазначає, що визначена судом сума жодним чином не обґрунтована.

Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача, слід враховувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, відповідно до якої, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов дійсно може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у наведених справах дійшла висновку, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Крім того, ВП ВС зазначила, що у справах з аналогічним предметом спору слід також мати на увазі, що працівник є більш вразливою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Непоодинокими також є випадки, коли працівник за наявності спору з роботодавцем щодо розміру належних при звільненні незначних сум тривалий час не звертається до суду, а у позовній заяві зазначає мінімальну суму простроченої роботодавцем заборгованості, яку, на думку позивача, суд точно стягне у повному обсязі. Проте метою таких дій працівника є не стягнення заборгованості з роботодавця, а стягнення з нього у повному обсязі відшкодування в розмірі середнього заробітку, тобто без будь-якого зменшення розміру останнього. Вказане є наслідком застосування підходу щодо неможливості суду зменшити розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Про допустимість зменшення розміру відшкодування середнього заробітку у правовідносинах щодо проходження військової служби вказав Верховний Суд у постановах від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, від 25.09.2020 у справі № 400/3365/19 зазначивши про обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в частині підстав зменшення відшкодування.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії позивача та відповідача щодо її виплати.

При цьому, станом на момент звільнення позивача спір про розміри належних звільненому працівникові сум був відсутній, а позивач понад рік не звертався до суду щодо стягнення з відповідача індексації грошового забезпечення, натомість відповідачем після набрання рішенням суду законної сили 13.12.2021, перераховано на картковий рахунок позивача 22 лютого 2022 року індексацію грошового забезпечення у розмірі 70413,86 грн.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Таким чином, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, враховуючи виплачену суму на виконання рішення суду у справі № 160/981/20, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, зокрема те, що грошові кошти виплачені позивачу у максимально можливий після рішення суду строк, а жодних інших доводів щодо розміру суми відшкодування крім тривалого строку несвоєчасного розрахунку позивачем не наведено, а також для врахування розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця, апеляційний суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений у розмірі 10% від нарахованої та виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення (70413,86 грн), а саме в розмірі 7042 грн.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Отже, судом першої інстанції правильно частково задоволено позов, проте помилково визначено розмір стягнення.

Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача.

Оскільки справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 31, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року в адміністративній справі № 160/4932/22 змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини слова та цифри « 6000 (шість тисяч) гривень» замінити словами та цифрами « 7042 (сім тисяч сорок дві) гривні».

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року в адміністративній справі № 160/4932/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття року і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко