Справа № 420/4070/22
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/4070/22
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ), в якій просив: визнати протиправною бездіяльність ВЧ щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язати ВЧ нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 30.11.2020 року по 30.12.2021 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження ним військової служби йому безпідставно не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, тому він був змушений звернутись до суду.

В подальшому, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.03.2021 року по справі №420/1686/21, з позивачем було проведено фактичний розрахунок при звільненні та 30.12.2021 року виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 116306,67 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 03 листопада 2020 року №316 позивач звільнений з військової служби та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30.11.2020 року №272 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення з 30.11.2020 року, однак остаточний розрахунок з ним відповідач провів не в день його звільнення 30.11.2020 року, а лише 30.12.2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ВЧ подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та відмовити в позові.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (апелянтом зазначено, що військову частину НОМЕР_2 було зараховано на фінансове забезпечення до ВЧ з 01 січня 2020 року).

Відповідно до витягу з наказу т.в.о. командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 03 листопада 2020 року №316, позивач звільнений з військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 30.11.2020 року №272 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення з 30.11.2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року по справі №420/1686/21, адміністративний позов позивача до Військової частини НОМЕР_2 та ВЧ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме:

- визнано дії військової частини НОМЕР_2 щодо зупинення виплати позивачу індексації грошового забезпечення з грудня 2015 року по 28.02.2018 року, не нарахування та не виплати позивачу різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01 березня 2018 року по 30.11.2018 року протиправними;

- зобов`язано ВЧ нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з грудня 2015 року по 28.02.2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації мого грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року;

- зобов`язано ВЧ нарахувати та виплатити позивачу різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01 березня 2018 року по 30.11.2018 року. В іншій частині позовних вимог судом відмовлено.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 року по справі №420/1686/21, позивачу 30 грудня 2021 року була виплачена індексація грошового забезпечення, що підтверджується випискою по картковому рахунку ПАТ "Приватбанк».

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, звернувся з відповідною заявою до ВЧ. Відповідь на вказану заяву, на час подачі позову, до позивача не надійшла.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивача з військової служби та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі №420/1686/21 та даними матеріалами справи підтверджується, що позивача звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 30.11.2020 року, а виплату коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 420/1686/21 здійснено лише 30.12.2021 року.

Тобто, лише 30.12.2021 року на виконання рішення суду здійснено виплати на користь позивача індексацію грошового забезпечення.

Суд зазначив, що за встановлених обставин справи, до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини другої статті 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачу не було виплачено всіх належних йому сум і розмір таких сум (розмір компенсації) був спірним.

Враховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд вважає порушеним право позивача на отримання відшкодування за затримку виплати на підставі статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як зазначено вище, позивач мав право на отримання індексації грошового забезпечення та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року по справі №420/1686/21 ВЧ була нарахована та виплачена йому iндексація грошового забезпечення за відповідний період, яка була перерахована на його картковий рахунок 30 грудня 2021 року. Вказана дата і є датою остаточного розрахунку ВЧ з позивачем.

Колегія суддів звертає увагу на те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, що передбачені статею 117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

Отже, встановивши при розгляді справи щодо виплати середньої заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України повинен покласти обов`язок щодо нарахування та виплати на користь працівника середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, що свідчить про обґрунтованість по суті казаних позовних вимог.

На думку колегії суддів з позивачем не було проведено повного розрахунку при звільненні 30.11.2020 року, натомість такий розрахунок відбувся 30.12.2021 року на виконання рішення суду шляхом виплати на його користь індексації грошового забезпечення, що свідчить про наявність підстав для виплати позивачу середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, тобто за період з 30.11.2020 року по 30.12.2021 року.

Окремо колегія суддів зазначає, що положеннями статті 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що подаючи апеляційну скаргу, ВЧ просило в цілому відмовити в задоволенні позову, прохальна частина якого містила виключно вимоги щодо зобов`язання ВЧ нарахувати та виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненнi за відповідний період, а тому виключно в межах вказаних вимог позову та апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує спірні правовідносини.

З огляду на вказане ж мотивування суд не приймає до уваги посилання ВЧ в апеляційній скарзі на те, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку особи та суму заборгованості, оскільки в межах даної справи розмір середнього заробітку не є предметом позову; позивачем заявлено вимоги щодо визнання протиправними дії та зобов`язання (не стягнення) нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги, якім була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.