Справа № 300/626/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2023 р. справа № 300/626/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Чекайло Василь Михайлович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком за №03 від 01.02.2023 і зобов`язання призначити пенсію за віком з 16.11.2022, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Чекайло Василь Михайлович (надалі по тексту також - представник позивача), звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі по тексту також - відповідач 2, орган пенсійного забезпечення, Управління, Головне управління ПФУ в області) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком за №03 від 01.02.2023 (надалі по тексту також - оскаржуване рішення) і зобов`язання призначити пенсію за віком з 16.11.2022.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 26.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Втім відповідач 2, за наслідками розгляду коментованої заяви, протиправно, в порушення норм чинного законодавства, прийняв рішення про відмову у призначенні і виплаті йому пенсії за віком, з підстав неподання позивачем документ, що засвідчує місце "реєстрації". При цьому, у своєму рішенні орган пенсійного забезпечення посилається на підпункт 2.22 пункту 22 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 за №25-1) (надалі по тексту також - Порядок №22-1), згідно якого за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: а) паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 за №207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру"); б) тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка про постійне проживання, посвідчення про тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. Проте, позивач стверджує про застосування відповідачем 2 попередньої редакції Порядку №22-1, незважаючи на дату звернення позивача за призначенням пенсії (26.01.2023), що суперечить вимогам закону, так як Порядком №22-1 у чинній редакції передбачає подання до заяви про призначення пенсії відомостей про місце "проживання" особи, а не про місце її "реєстрації".

За доводами представника позивача ОСОБА_1 , відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , до 25.04.2019 був зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1 . Втім 25.04.2019 позивача знято з реєстрації з місця проживання у зв`язку з оформленням виїзду на постійне місце проживання в Литву (Литовську Республіку) про, що свідчать відповідні відмітки в паспорті громадянина України. При цьому, представник позивача зауважує, що ОСОБА_1 є власником будинку в АДРЕСА_2 , в якому і фактично постійно проживає, оскільки з 14.01.2016 по 31.01.2023 працював на посаді директора ПП "Рітас" та виконання обов`язків вимагало постійного перебування в місті Івано-Франківську.

На думку позивача, виходячи із положень Конституції України, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як місце реєстрації. При звернення за призначенням пенсії, позивач подав всі належні документи. Окрім відсутності зареєстрованого місця, інших підстав для відмови відповідачем 2 не визначено в оскаржуваному рішення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , на момент звернення із заявою про призначення пенсію досягнув пенсійного віку, звернувся за призначенням пенсії у трьох місячний термін з дня досягнення такого віку, а тому вважає наявні правові підстави для призначення пенсії за віком з 16.11.2022. Просив позов задовольнити.

За наслідками виконання позивачем ухали про залишення позовної заяви без руху від 27.02.2023 (а.с.25-26, 29-33), Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 13.03.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами (а.с.34-35).

Відповідач 1 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 23.03.2023 за №0900-0903-9/12722, який із відповідними доказами 27.03.2023 зареєстровані в суді (а.с.43-46, 47-54).

Відповідач 1 не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 особисто 26.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка, у зв`язку з впровадженням екстериторіальності, направлена для опрацювання у Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. За наслідками розгляду коментованої заяви, відповідачем 2 прийнято рішення за №03 від 01.02.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з підстав неподання останнім документів, що засвідчує місце "реєстрацію" особи. При цьому відповідачі підтвердили наявність страхового стажу у позивача на день звернення із заявою від 26.01.2023, що складає 41 рік 3 місяці 9 днів. Позивач вдруге 06.03.2023 звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії, яка також за принципом екстериторіальності направлена для розгляду у Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області. В свою чергу Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, за наслідками розгляду заяви позивача прийняло рішення від 15.03.2023 за №03 про відмову у призначенні позивачу пенсії із аналогічних причин - неподання документів на підтвердження місце "реєстрацію" особи. У зв`язку із вказаним відповідач 1 вважає за необхідне залучити до участі у справі як співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.

При цьому, заперечуючи доводи позивача, відповідач 1 посилається на норми Закону України "Про міжнародні договори України", згідно якого чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Договір між Україною та Литовською Республікою про соціальне забезпечення ратифіковано Законом України від 10.01.2002 за №2928-ІІІ. Відповідно даний договір регламентує соціальне забезпечення осіб, що проживають на території однієї із Сторін, на яких поширювалось чи поширюється законодавство однієї або обох сторін. За наведених підстав просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач 2 також скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 05.04.2023 за №2000-0902-8/43978, який надійшов на електронну адресу суду із відповідними доказами 06.04.2023 (а.с.55-73). Обґрунтовуючи правомірність своїх дій/рішення, відповідач 2 вказав на аналогічні підстави відмови у призначенні пенсії позивачу, що й відзиві на позов відповідача 1. Додатково відзначив, що позивач при зверненні надав паспорт серії НОМЕР_1 відповідно до якого, останнього з 25.04.2019 знято з реєстрації. За результатами розгляду документів наданих позивачем, органом пенсійного забезпечення до загального страхового стажу зараховано всі періоди роботи ОСОБА_1 до 31.12.2003 згідно трудової книжки та з 01.01.2004 відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який складає 41 рік 3 місяці 9 днів. Просив відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяв, письмові пояснення, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 є громадянином України згідно паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 20.11.2007 (а.с.10-11) та проживає (без реєстрації) за адресою: АДРЕСА_2 , свідченням чого є пояснення позивача і довідка, видана Центром надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська Департаменту адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради від 06.03.2023 за №726419 (зворотній бік а.с.2, а.с.33).

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 11.08.1986, розрахунку трудового стажу позивача і змісту рішення про відмову в призначенні пенсії за віком за №03 від 01.02.2023, страховий стаж позивача становить 41 рік 3 місяці 9 днів, що також не заперечується відповідачами (а.с.6, 12-15, 63).

ОСОБА_1 , після досягнення 60-річного віку, 26.01.2023 звернувся до відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (а.с.48).

Із змісту розписки-повідомлення від 26.01.2023 слідує, що ОСОБА_1 на підтвердження наявності страхового стажу, серед іншого, подавав відповідні документи для призначення пенсії, зокрема: паспорт громадянина України, диплом про навчання; військовий квиток, трудову книжку (а.с.73-81, 82-83, 84, 85, 92, 93, 94, 95).

Вказані документи досліджувались відповідачем 2 при прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії позивача, та наявні у відповідачів 1 і 2, оскільки подані останніми суду як докази на підтвердження обставин справи (а.с.64-73).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.02.2023 за №03, прийнятого за наслідками розгляду заяви позивача в порядку екстериторіальності, відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з підстав неподання позивачем документ, що засвідчує місце "реєстрації" (зворотній бік а.с.58).

Як слідує із змісту оскаржуваного рішення відповідач 2 вказав про наявність у позивача, на момент звернення із заявою про призначення пенсії, загального страхового стажу 41 рік 3 місяці 9 днів (а.с.6).

Не погоджуючись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.02.2023 за №03 про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В силу вимог частини 5 статті 45 Закону №1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , після досягнення 60-річного віку, 26.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, поряд з іншим, долучив трудову книжку НОМЕР_2 від 11.08.1986 на підтвердження періодів трудової діяльності (а.с.12-15), паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 30.11.2007 (а.с.9-11, зворотній бік а.с.48) та посвідку на постійне проживання ("вид на проживання") НОМЕР_4 віл 16.01.2018 (а.с.64). Дана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.02.2023 за №03 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком з посиланням на неподання останнім документ, що засвідчує місце "реєстрації", в той же час підтвердивши наявність у ОСОБА_1 страхового стажу 41 рік 3 місяці 9 днів.

Отже, єдиною правовою підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, яку визначив відповідач 2 у рішенні від 01.02.2023, є відсутність у позивача на момент звернення за призначенням пенсії, документа, що засвідчує місце "реєстрації".

Суд, надаючи правову оцінку таким твердженням відповідачів, вважає їх неналежним чином обґрунтованими і таким, що відповідає нормам матеріального права, з огляду на наступне.

Механізм подання та оформлення документів для призначення або перерахунку пенсій регулюється відповідним Порядком.

Так, постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в редакції постанови Пенсійного фонду №23-1 від 24.11.2022, чинної на момент спірних правовідносин (надалі по тексту також - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (надалі по тексту також - орган, що призначає пенсію).

Згідно пункту 1.7. і 1.8. Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

В силу вимог пункту 2.1. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, поряд з іншими, відомості про місце "проживання" особи.

Під час подання заяв, передбачених пунктом 1.1 розділу І, пунктом 3.1 розділу III та пунктом 5.1 розділу V цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідчення біженця або інший документ, що підтверджує законність перебування іноземця чи особи без громадянства на території України), свідоцтво про народження дитини (за відсутності у дитини паспорта громадянина України).

В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (пункт 2.9. Порядку №22-1).

Згідно пункту 2.22. Порядку №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні".

При поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію (пункт 2.23. Порядку №22-1).

Пунктом 4.2 Порядку №22-1 визначено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За змістом пункту 4.3. Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

До внесення змін постановою Правління Пенсійного фонду №23-1 від 24.11.2022 у Порядок №22-1, діяла попередня редакція, пункти 2.1. і 2.22 якого передбачали, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи про місце проживання (реєстрації) особи.

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України, довідка про реєстрацію місця проживання особи у випадках, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 за №207 "Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру", тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист).

Виходячи із змісту оскаржуваного рішення від 01.02.2023, орган пенсійного забезпечення при розгляді питання про призначення позивачу пенсії за віком, застосував нечинні положення Порядку №22-1 (у редакції до внесених змін постановою Правління Пенсійного фонду №23-1 від 24.11.2022), що в свою чергу є порушенням вимог законодавства.

Отож при вирішенні спірних правовідносин суд керується приписами Порядку №22-1 в редакції постанови Пенсійного фонду №23-1 від 24.11.2022, згідно яких до заяви про призначення пенсії за віком додаються, поряд з іншими, відомості про місце "проживання" особи.

Як встановлено судом із матеріалів справи, позивач при звернення до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії долучив, серед іншого, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 30.11.2007 та посвідку на постійне проживання (дозвіл на постійне проживання, вид на проживання) НОМЕР_4 від 16.01.2018.

Згідно відбитку штампу у паспорті ОСОБА_1 останній знятий з реєстрації місця проживання 25.04.2019 та оформлено виїзд на постійне проживання 25.04.2019 (а.с.11),

В ході розгляду даної справи позивач надав суду довідку, видану Центром надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська Департаменту адміністративних послуг Івано-Франківської міської ради від 06.03.2023 за №726419, згідно якої ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 (без реєстрації), про що також наголошує позивач у адміністративному позові (зворотній бік а.с.2, а.с.33).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , належить позивачу на праві власності (а.с.32).

Подаючи до органу пенсійного забезпечення заяву про призначення пенсії від 26.01.2023, позивач зазначив своє місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 (а.с.31).

Аналогічно, відповідач 2 у рішенні від 01.02.2023 за №03 вказав на адресу фактичного проживання заявника: АДРЕСА_3 (зворотній бік а.с.58).

На переконання суду вищевказані документи в своїй сукупності слід вважати належним підтвердженням фактичного місця проживання ОСОБА_1 , що відповідає вимогам Порядку №22-1, якими, в свою чергу, не передбачено подання документів про реєстрацію місця проживання особи, яка звертається за призначенням пенсії.

На підтвердження такого висновку суду вказують положення статті 47 Закону №1058-ІV, за змістом яких пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином доводи відповідачів щодо неподання позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком від 26.01.2023 документа, який засвідчує місце реєстрації, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року.

Право громадянина на одержання та призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як реєстрація місця проживання, оскільки відповідно до конституційних принципів право на пенсійне забезпечення гарантується незалежно від того, де проживає така особа.

Тому з огляду на існування в позивача двох головних ознак, таких як досягнення установленого Законом України №1058-IV пенсійного віку та наявність необхідного для призначення відповідного виду пенсії страхового стажу, останній має право на призначення пенсії за віком

Суд вважає недоречними та помилковими доводи відповідача 1 про необхідність залучення до участі у розгляді даної справи співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, як орган, який прийняв друге рішення від 15.03.2023 за №03 про відмову у призначенні позивачу пенсії.

Слід зауважити, що рішення №03 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області 15.03.2023, за наслідками розгляду повторної заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 06.03.2023, яка подана останнім після звернення до суду 21.01.2023 із даним адміністративним позовом (а.с.50-52).

Таким чином, коментоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №03 від 15.03.2023 містить інший предмет дослідження та стосується інших правовідносин, що виключає можливість надання судом оцінки такому рішенню в межах розгляду даної адміністративної справи.

Позивач не подавав заяви про збільшення позовних вимог у даній справі.

Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого 20.11.2007, останній народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент звернення із заявою від 26.01.2023 про призначення пенсії за віком досягнув 60 років (а.с.9-11).

Оскільки позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягнув 60 років, здобув загальний страховий стажу понад 29 років, відтак останній має право на призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на встановлені у справі обставини щодо подання позивачем відповідачам разом із заявою від 26.01.2023 всіх необхідних документів, при наявності всіх встановлених частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" умов для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавленим гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1).

Як слідує із матеріалів справи із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 26.01.2023 (а.с.48).

Тобто, у даному випадку позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії у встановлений трьох місячний термін з дня досягнення пенсійного віку, що свідчить про можливість для призначення пенсії за віком саме з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Надаючи об`єктивну оцінку факту порушеного права ОСОБА_1 , враховуючи відсутність будь-яких ефективних засобів правового захисту порушеного права позивача, окрім судового, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту у цій справі слід:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №03 від 01.02.2023 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком з 16.11.2022.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні .

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідачі не діяли на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Розподіляючи між сторонами судові витрати суд відзначає, що відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачено судовий збір за подання до суду адміністративного позову із двома вимогами немайнового характеру в розмірі 2 147,20 гривень, підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи платіжна інструкція №ПН 2713307 від 20.02.2023 (а.с.1).

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправного рішення відповідача 2, відтак, підлягають стягненню саме за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 147,20 гривень.

Сторонами не подано до суду будь яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.02.2023 за №03 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 16.11.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 14099344) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 2 147,20 гривень (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_4 ;

представник позивача - адвокат Чекайло Василь Михайлович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001374 від 28.09.2018; ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1037354), вул. Миколайчука, 12/68, м. Івано-Франківськ, 76006;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 14099344), майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022.

Суддя Чуприна О.В.