Справа № 320/5079/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Справа № 320/5079/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не призначення та не виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» на підставі його заяви від 23.09.2021;

2) зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», на підставі його заяви з 23.09.2021, з урахуванням проведених пенсійним органом російської федерації виплат.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач стверджував, що 23.09.2021 він звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, що того ж дня Відповідач відібрав у нього заяву про переведення пенсійної справи з території РФ, де він отримував пенсію станом на час подання вказаної заяви, як громадянин РФ, а в наступному - листом від 26.11.2021 відмовив у призначенні відповідної пенсії з тих підстав, що ОСОБА_1 отримує пенсію на території РФ.

На переконання Позивача, він набув право на призначення та отримання пенсії за віком в Україні і ані Відповідач, ані інші пенсійні органи не вжили необхідних заходів для забезпечення реалізації його прав.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач мав право на отримання пенсії в Україні на день подання заяви про призначення пенсії за умови припинення виплати пенсії пенсійним органом РФ.

Водночас суд зазначив, що Відповідач допустив протиправну бездіяльність і не вчинив жодних дій для перевірки наявності права Позивача на пенсію, не витребував інформації про те чи забезпечений він в іншій країні пенсійними виплатами.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що Позивач є громадянином РФ та отримує пенсію в РФ, а тому немає права на призначення пенсії в Україні.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023 та від 15.03.2023 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому у своєму відзиві на апеляційну скаргу Відповідача Позивач стверджує, що він не отримує жодних виплат, зокрема пенсійних, на території Російської Федерації.

6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 у Відповідача витребувано додаткові докази у справі.

7. 08.05.2023 від Відповідача надійшли додаткові докази на виконання вказаної вище ухвали суду.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також Позивач подав заяву про переведення його пенсійної справи з території РФ, де він раніше отримував пенсію.

Листом від 26.11.2021 № 2600-0213-8/187914 Відповідач повідомив Позивача про відмову у призначенні пенсії, з тих підстав, що він отримує пенсію на території РФ.

10. Позивач, вважаючи порушеним своє право на призначення пенсії за віком, звернувся до суду з цим позовом.

11. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 (далі - Постанова № 25-1).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Постановою № 339/35961 з 01.04.2021 внесено зміни, зокрема до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), відповідно до яких передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Отже, Постановою № 339/35961 з 01.04.2021 запроваджено застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій, що передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості їх надходження, незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

13. Перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом обставин цієї справи, колегія суддів установила, що із заявою від 23.09.2021 про призначення пенсії Позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві.

Втім, відповідно до принципу екстериторіальності вказана заява Позивача була розглянута спершу ГУ ПФУ в Донецькій області та саме цим органом було ухвалено рішення від 01.10.2021 про відмову у призначенні Позивачу пенсії, а листом ГУ ПФУ в м. Києві від 26.11.2021 № 2600-0213-8/187914, який Позивач помилково ототожнює з рішенням пенсійного органу про відмову в призначенні пенсі, ОСОБА_1 було лише повідомлено про результати розгляду його заяви та мотиви відмови в її задоволенні.

Тобто право Позивача на призначення пенсії було порушено безпосередньо ГУ ПФУ у Донецькій області, а не ГУ ПФУ в м. Києві, яке є Відповідачем у цій справі.

При цьому судова колегія зазначає, що за наявності вищевказаного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 01.10.2021 у ГУ ПФУ в м. Києві не було жодних правових підстав для призначення Позивачу відповідної пенсії за віком.

Крім того у контексті аналізу цього питання судова колегія зазначає, що перевірка наявності/відсутності правових підстав для призначення та виплати Позивачу пенсії за віком на території України здійснювалася (мала бути проведена) саме ГУ ПФУ в Донецькій області при прийнятті означеного раніше рішення за заявою Позивача за принципом екстериторіальності, а не ГУ ПФУ в м. Києві.

14. Водночас ГУ ПФУ у Донецькій області до участі в цій справі в якості відповідача або співвідповідача судом першої інстанції залучено не було, а суд апеляційної інстанції, згідно зі ст. 48 КАС України (зокрема, частини сьомої), відповідними повноваженнями не наділений.

15. Тож, суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини цієї справи, що призвело до неправильного вирішення позовних вимог.

16. За таких обставин колегія суддів зазначає, що у межах вирішення цього спору на стадії апеляційного провадження у суду відсутні достатні правові підстави для перевірки правомірності / протиправності рішення ГУ ПФУ у Донецькій області про відмову у призначення Позивачу пенсії.

17. Доказів щодо скасування та/або визнання вказаного рішення протиправним у порядку, визначеному законодавством, суду не надано.

Водночас наявність вказаного чинного рішення ГУ ПФУ у Донецькій області унеможливлює вчиненні Відповідачем дій щодо призначення Позивачу відповідної пенсії.

Тому в цьому випадку відсутня протиправна бездіяльність Відповідача щодо не призначення Позивачу пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» на підставі його заяви від 23.09.2021.

Решта позовних вимог (щодо зобов`язання Відповідача вчинити дії) є похідними, а отже вони не підлягають задоволенню з огляду на вищезазначене.

18. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов у цій справі задоволенню не підлягає.

19. Отже, судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

20. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

21. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві підлягає задоволенню, рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року - скасуванню, а в задоволенні позову слід відмовити.

22. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 15 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев