Справа № 320/12608/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 травня 2023 року м. Київ №320/12608/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Щавінський В.Р., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Іоніті» звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві з вимогами:

- визнати протиправним рішення Головного управління ДПС у м. Києві про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 28.01.2022 №19601;

- визнати протиправним рішення Головного управління ДПС у м. Києві про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 16.02.2022 №43288.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду: заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням доказів на підтвердження обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати право на звернення до суду за захистом своїх прав у строки, передбачені КАС України.

02.05.2023 до суду від позивача надійшла заява про поновлення строку на звернення до суду.

Дана заява обґрунтована тим, що рішення від 28.01.2022 №19601 та від 16.02.2022 №43288 позивачем до суду не оскаржувались оскільки, позивача відповідно до рішення від 02.08.2022 №234160 виключено з переліку ризикових суб`єктів господарювання. Таким чином, необхідність у визнанні протиправними та скасуванні рішень від 28.01.2022 №19601 та від 16.02.2022 №43288 - відпала.

Зазначив, що у жовтні 2022 року Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку позивача та складений акт перевірки від 18.10.2022 №30851/Ж5/26-15-04-13-03/42153109 "Про результати камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН".

На підставі даного акту перевірки складено податкове повідомлення-рішення від 15.11.2022 №322540413, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 1773799,63 грн. згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України за затримку реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування.

Наголосив на тому, що предметом перевірки стали податкові накладні, які були складені у період віднесення позивача до ризикових суб`єктів господарювання з 28.01.2022 по 02.08.2022, тому позивач просить суд поновити строк на звернення до суду з даним позовом та визнати протиправними рішення контролюючого органу про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 28.01.2022 №19601 та від 16.02.2022 №43288.

Стверджує, що предметом даної справи є виключно встановлення протиправності таких рішень, оскільки встановлення цього факту матиме важливе значення та впливатиме на результат розгляду справи №320/5033/23, яка перебуває у провадженні Київського окружного адміністративного суду, провадження в якій розпочато за позовною заявою ТОВ "ІОНІТІ" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.11.2022 №322540413, складеного Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Позивач зазначив, що необхідність визнання оскаржуваних рішень протиправними виникла лише після проведення перевірки та прийняття відповідачем вказаного вище податкового повідомлення-рішення.

На думку позивача, оскільки податкове повідомлення-рішення прийняте 15.11.2022, то строк позовної давності спливає - 11.05.2023, тому що до моменту проведення перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення права позивача не порушувалися.

Розглянувши позовну заяву та заяву про поновлення строку на звернення до суду, суддя зазначає наступне.

Як вбачається із тексту ухвали Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023, у ній зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суддя зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Верховний Суд в постанові від 16.12.2020 по справі №520/3902/2020 (№К/9901/28475/20) зазначив, що строк звернення до суду з позовом про визнання протиправним і скасування рішень податкового органу про включення до переліку ризикових підприємств, про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН з похідною вимогою про зобов`язання її зареєструвати, у разі, коли платником податків не використовувалася процедура адміністративного оскарження таких рішень як досудового порядку вирішення спору, визначається частиною першою статті 122 КАС України і становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, порядок прийняття рішення про відповідність/невідповідність платника податків критеріям ризиковості визначається Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1165 (далі - Порядок №1165).

Пунктом 6 Порядку №1165 визначено, що питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня.

У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.

Включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, здійснюється в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення.

Платник податку отримує рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку через електронний кабінет у день прийняття такого рішення (додаток 4).

Отже, з наведеного вбачається, що про відповідність/невідповідність платника податків критеріями ризиковості комісією регіонального рівня приймається рішення, яке надсилається виключно в електронній формі. При цьому, рішення про відповідність платника податків критеріям ризиковості надсилається платнику податку у день прийняття через електронний кабінет.

Вагомим, є те, що інформація та документи стосовно виключення платників податків з переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податків подаються (отримуються) виключно в електронній формі.

У цій справі позивачем оскаржуються рішення контролюючого органу про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку від 28.01.2022 №19601 та від 16.02.2022 №43288.

Таким чином, з урахуванням приписів п. 6 Порядку №1165, позивач отримав оскаржувані рішення 28.01.2022 та 16.02.2022 відповідно.

Відповідно до ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день.

Отже, строк звернення позивача до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 28.01.2022 №19601 сплинув 28.07.2022, а щодо рішення від 16.02.2022 №43288 - 16.08.2022.

Проте, позовну заяву подано до суду лише 19.04.2023, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

Щодо твердження позивача, що у жовтні 2022 року Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку позивача та складений акт перевірки від 18.10.2022 №30851/Ж5/26-15-04-13-03/42153109 "Про результати камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН", на підставі якого складено податкове повідомлення-рішення від 15.11.2022 №322540413, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 1773799,63 грн. згідно з пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України за затримку реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування (які були складені у період віднесення позивача до ризикових суб`єктів господарювання з 28.01.2022 по 02.08.2022), тому строк позовної давності спливає - 11.05.2023, суддя зазначає таке.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Водночас, вжиття конструкції "повинен був дізнатись" в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Суддя наголошує, що платник податків має безперешкодний доступ до електронного кабінету та можливість перевірити направлені податковим органом документи, а тому позивач дізнався про порушення своїх прав ще у січні 2022 року та в лютому 2022 року відповідно, але не обґрунтував наявність об`єктивних перешкод своєчасно звернутися до суду за їх захистом.

Суддя зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суддя роз`яснює, що правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Цей обов`язок закріплений в частині першій статті 68 Конституції України, за змістом якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Разом з тим, обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тобто, закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідомий принцип права: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, який міститься в частині другій статті 68 Конституції України.

Тому, на переконання суду, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушенні його права чи законні інтереси, то враховуючи презумпцію знання законодавства, він повинен знати, що згідно з приписами КАС України може оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність до суду в межах строку звернення, визначеного цим Кодексом.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03 §35) зазначено "… пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності…".

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Пономарьов проти України" (№3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що "…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.".

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Зазвичай це обставини, які не залежали від волевиявлення особи або обставини, які об`єктивно перешкоджали у вчасному зверненні до суду.

Суддя зауважує на ненаведенні позивачем обставин, які би давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які би зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Окрему увагу необхідно акцентувати на тому, що при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 473/653/17 (ЄДРСРУ №74991952).

Суддя вважає, що поновлення строку звернення до адміністративного суду має супроводжуватись наявністю сукупності належних доказів, які вказують на обґрунтовану підставу та поважність причин звернення до суду з пропуском визначеного строку, проте позивачем не наведено обґрунтованих підстав, які б могли завадити позивачу звернутись до суду у строк визначений нормами КАС України.

Оцінюючи вищенаведене, суд вважає, що заява про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

При цьому, згідно ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Щавінський В.Р.