Справа № 420/3539/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3539/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ), в якому він просить: визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо обмеження пенсії його ОСОБА_1 , максимальним розміром; - зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії його ОСОБА_1 , з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) премії, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 27.02.2023 позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову.

До суду від позивача надійшла заява на виконання ухвали суду, в якій він зазначив, що відповідачем протиправно зменшено надбавку до пенсії особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, додано копії перерахунків пенсії.

Ухвалою суду від 15.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у порядку ст.262 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він пенсіонер Збройних Сил України, ветеран військової служби, особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та отримує пенсію по інвалідності.

ГУ ПФУ на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 по справі №420/13297/22 проведено перерахунок пенсії з 01.03.2022 без обмеження пенсії максимальним розміром, що склала 37265,84 грн.

Позивач зазначив, що після перерахунку підвищення його пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, збільшилось на 63,60 грн. Проте пенсійний орган виплачує пенсію на рівні 37265,84 грн, чим фактично обмежує максимальний розмір пенсії.

Вказує, що звертався до ГУ ПФУ із заявами про виплату пенсії в повному розмірі, з урахуванням підвищення пенсії, за результатом розгляду яких відмовлено у їх задоволенні, оскільки рішенням суду вже встановлено розмір його пенсії. Позивач зазначає, що Закон не уповноважує пенсійний орган на власний розсуд визначати підстави, умови та максимальний розмір для обмеження пенсійних виплат.

Позивач, вважаючи протиправними такі дії відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

До суду надійшов відзив на позов (а.с.38-40), у якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що згідно із ст. 2 згідно Закону України від 08.07.2011 №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі Закон №2262), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Представник відповідача вважає, що пенсія позивачу обчислена, перерахована та виплачується відповідно до норм чинного законодавства.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016, зазначає про безпідставність доводів відповідача щодо законності обмеження пенсії максимальним розміром.

Справу розглянуто у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як пенсіонер Міністерства оборони України, отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, позивач має статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи (а.с.11), у зв`язку з чим йому до основного розміру пенсії нараховувалось та виплачувалось підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що у 2022 році становило 773,60 грн, у 2023 837,20 грн.

На умовах та у розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі Постанова №118) позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.03.2022 року, та розмір пенсії позивача був обмежений максимальним розміром. Позивач вважаючи такі дії протиправними, звернувся до суду з позовом до ГУПФУ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 по справі №420/13297/22, яке набрало законної сили 24.11.2022, визнано протиправними дії ГУПФУ щодо обмеження перерахованої з 01.03.2022 за результатами індексації, проведеної на підставі постанови №118 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язано ГУПФУ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.03.2022 пенсії без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивачу на виконання рішення суду проведено перерахунок пенсії з 01.03.2022 року.

Згідно з перерахунком пенсії з 01.03.2022 року пенсія розраховується із суми грошового забезпечення у розмірі 37265,84 грн. Основний розмір пенсії внаслідок проведеного перерахунку склав 36442,24 грн (90% грошового забезпечення).

Між тим, позивачу також нараховувались підвищення та надбавки до пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, зокрема, підвищення в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 773,60 грн та надбавка у розмірі 50 грн. Підсумок пенсії склав 37265,84 грн (а.с.27).

Відповідно до перерахунку пенсії з 01.02.2023 року надбавка до пенсії позивача як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, що розрахована в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у 2023 році збільшилась на 63,60 грн, розмір якої склав 837,20 грн.

Проте підсумок пенсії до виплати не збільшився і залишився на рівні 37265,84 грн, хоча основний розмір пенсії - 36442,24 грн, підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи - 837,20 грн та надбавка як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи - 50 грн, тобто пенсія становить 37329,44 грн (36442,24 + 837,20 + 50).

Відповідачем такий фіксований розмір пенсії позивача визначений як «розмір пенсії за рішенням суду» (а.с.28).

У зв`язку з виплатою пенсії в неповному розмірі, позивач 07.01.2023 звернувся до відповідача із запитом про надання інформації, у якому просив надати відповідь про фактичну виплату пенсії станом на 06.02.2023 в розмірі 37265,84 грн, що є меншим ніж підсумок пенсії 37329,44 грн (а.с.12-13).

ГУ ПФУ на звернення надана відповідь №1357-528/Р-02/8-1500/23 від 23.01.2023 про розмір пенсії ОСОБА_1 та зазначено про виконання рішення суду від 24.10.2022 по справі №420/13297/22, на підставі якого проведено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2022 року та підсумок пенсії склав 37265,84 грн (а.с.14).

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вважаючи порушеними свої права щодо невиплати пенсії в повному розмірі.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ст.4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби.

Таким чином, спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема, Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-ХІІ).

Згідно з преамбулою Закону №2262-ХІІ держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Преамбула Закону №2262-ХІІ та її норми, а також норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ) розмежовують поняття пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які визначаються з грошового забезпечення, та надання інших соціальних гарантій (підвищення пенсії, доплати до пенсії тощо).

Так, однією із соціальних гарантій є підвищення пенсії особам, визначеним у ч.4 ст.13 Закону №3551-ХІІ, а саме вказаною нормою встановлено, що особам з інвалідністю внаслідок війни II групи пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни та має право на підвищення пенсії на 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Закон України «Про прожитковий мінімум» відповідно до ст.46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Статтею 1 Закону визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

Згідно зі ст.2 Закону прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших; встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Таким чином, вказана величина (прожитковий мінімум) є змінною.

При прийнятті законів України про Державний бюджет на кожний рік, визначались прожиткові мінімуми для демографічних груп населення.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», визначала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2022 року - 1934 грн.

Таким чином, при перерахунку пенсії позивача з 01.03.2022 року ГУ ПФУ правильно визначено розмір підвищення його пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме 773,60 грн.

Проте вказана доплата не є постійною та повинна перераховуватися у залежності від встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з наданими перерахунками пенсії позивача вказана надбавка перераховувалась позивачу у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.02.2023 року 837,20 грн, проте виплачувалась у розмірі 773,60 грн.

Представник відповідача у відповіді №1357-528/Р-02/8-1500/23 від 23.01.2023 (а.с.14) стверджує, що виплата пенсії здійснюється за рішенням суду та зазначає, що у випадку коли судом не визначено порядок проведення перерахунку пенсії, застосовуються норми законодавства, чинного на час, з якого проводиться перерахунок пенсії.

Суд вважає, що відповідач в межах спірних правовідносин фактично ототожнює законодавчі норми, якими керувався суд при винесенні рішення по справі №420/13297/22, із виникненням у позивача права на підвищення пенсії, яке передбачене спеціальним законом та встановлюється особі незалежно від основного розміру пенсії, розрахованого з грошового забезпечення військового пенсіонера.

Рішення по справі №420/13297/22 стосувалось обмеження пенсії позивача максимальним розміром під час перерахунку пенсії з 01.03.2022 року на підставі постанови №118, тобто не стосувалось розміру підвищення, що не може бути зафіксованим, оскільки залежить від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, відповідач до виплати вказує суму пенсії - 36442,24 грн незважаючи на те, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність змінювався, а саме збільшувався, відповідно перераховане підвищення до пенсії позивача, яке залежать від прожиткового мінімуму протиправно йому не виплачується.

Суд не приймає доводи представника відповідача, викладені у відзиві, щодо обмеження перерахованої позивачу пенсії у розмірі, встановленого Законом України від 08.07.2011 №3668 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», оскільки пенсія позивача виплачувалась розміром 37265,84 грн, тобто не обмежувалась десятьма прожитковими мінімумами, що установлені для осіб які втратили працездатність (20930 грн у 2023 році). ГУ ПФУ обмежено пенсію позивача пенсії шляхом невиплати підвищення до пенсії особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

Представник відповідача у відзиві не наводить жодної норми законів чи інших нормативно-правових актів, якими б визначалося право пенсійного органу визначати сталий розмір пенсії та не враховувати при цьому зміни динамічних підвищень та надбавок до пенсії, які змінюються в залежності від прожиткового мінімуму.

Відсутнє у відзиві також правове обґрунтування щодо застосування ГУ ПФУ самостійно вигаданого терміну «розмір пенсії за рішенням суду».

Відповідач ГУ ПФУ, який є суб`єктом владних повноважень, своїми протиправними діями (невиплатою нарахованого соціального підвищення пенсії в залежності від підвищення прожитого мінімуму) фактично незаконно створює умови для вимушеного звернення до суду при кожному підвищенні прожиткового мінімуму.

Правовою оцінкою спірних правовідносин та висновком суду є обов`язок відповідача ГУ ПФУ нараховувати та виплачувати у повному обсязі підвищення пенсії позивачу як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, на яке він має право у відповідності до законодавства, при підвищенні прожитого мінімуму, від якого залежать такі виплати.

Суд вважає, що протиправними діями відповідач позбавив позивача гарантованого конституційного права на соціальний захист отримання пенсії, оскільки не виплачує пенсію з нарахованими підвищеннями (надбавками), на які позивач має право, що передбачені спеціальними Законами №3551-ХІІ, №1603-IV та №2262-ХІІ.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтями 72-76 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що відповідач діяв безпідставно з порушенням вимог законодавства, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу нарахованого підвищення його пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2023 року перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач, як особа з інвалідністю II групи, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованого підвищення його пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.01.2023 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва