Справа № 420/7483/23
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2023-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7483/23
УХВАЛА

16 травня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Дубровна В.А., перевіривши виконання вимог статей 160, 161 КАС України за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

До суду звернулась адвокат Єрьоміна Вікторія Анатоліївна, діюча в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 86% відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у розмірі 86% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату пенсії в цьому розмірі з 01.01.2018 року із врахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним розміром під час перерахунку на підставі довідки Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ЮО81510 від 13.08.2021 року, виданої станом на 05.03.2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати виплачувати з 01.04.2019 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі довідки Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ЮО81510 від 13.08.2021 року, виданої станом на 05.03.2019 року з основним розміром пенсії 86% грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат без обмеження її максимальним розміром, а також здійснити виплату різниці між нарахованим розміром пенсії та фактично виплаченим з 01.04.2019 р. по день проведення перерахунку.

Ухвалою суду від 20.04.2023 року позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення її недоліків, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду в частини позовних вимог, а саме, в частині визнання протиправними дії та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії позивачу у розмірі 86 % відповідних сум грошового забезпечення за наслідками його перерахунку на підставі постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 р., із обов`язковим зазначенням інших обставин, які можуть бути враховані судом, як поважні для поновлення пропущеного строку із наданням відповідних доказів.

Цією ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду у цій частині позовних вимог, у зв`язку з тим, що підстави, вказані у даному клопотанні, визнані судом неповажними.

09.05.2023 року позивачем надано до суду заяву про поновлення строку на звернення до суду, яка обґрунтована тим, що Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 залишено без змін рішення Верховного Суду від 04.02.2019 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення позивачу відсоткового значення розміру пенсії з 83% до 70% сум грошового забезпечення та зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії позивача, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення. Таким чином, визначення дати перебігу процесуального строку з 01.01.2018 р. свідчить про об`єктивну неможливість пенсіонера звертатися до суду за захистом свого порушеного права у 2018 році. В подальшому позивач звернувся до пенсійного фонду з відповідною заявою про перерахунок та виплату пенсії та отримав відмову. При цьому, представник позивача посилається на судову практику ЕСПЛ та Верховного Суду щодо питання застосування процесуальних строків у правовідносинах, що виникають з пенсійного забезпечення, зокрема постанова від 29.09.2022 року по справі № 500/1912/22, від 26 січня 2021 року по справі №520/11178/2020.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду в частині вказаних позовних вимог з урахуванням вказаних доводів позивача та наявності підстав для його поновлення суддя вказує про таке.

Відповідно до частин 1-2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Визначений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути:

- день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи;

- день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує;

- день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії;

- день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Доказами, які свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є розписка про одержання рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, акт про відмову одержати документ (надати пояснення), довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо:

- особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені;

- рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання;

- про порушення її прав знали близькі їй особи.

Суд зазначає, що застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду, за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.

Відтак, відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.

Відповідно до змісту позову, підставою звернення до суду з вказаною вимогою є здійснення відповідачем спірного перерахунку пенсії позивача на підставі постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 р., що підтверджується Перерахунком пенсії за пенсійною справою № ЮО081510-Міноборони, сформованим 26.03.2018 року.

При цьому, матеріали позовної заяви не містять доказів звернення позивача до органів пенсійного фонду зі спірних правовідносин у цій частині позовних вимог.

Вказане спростовує твердження представника позивача щодо звернення позивача до пенсійного фонду з відповідною заявою про перерахунок та виплату пенсії та отримав відмову.

Відтак, моментом обізнаності позивача про порушення його прав у розумінні ст. 122 КАС України є отримання ним перерахованої пенсії, як щомісячного пенсійного утримання, у квітні 2018 року,

Разом з тим, з вказаною вимогою позивач звернувся до суду лише у квітні 2023 року, що свідчить про недотримання 6-ти місячного строку звернення до суду з вказаною вимогою.

Частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд зазначає, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Натомість, аргументи представника позивача у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду ґрунтуються виключно на правових висновках Верховного Суду з питань дотримання процесуальних строків звернення до суду у правовідносинах у справах, які відрізняються підставами та предметом спору, а також нормативно-правовим їх врегулюванням, тобто не є ідентичними з питанням, яке є предметом оскарження у даній справі.

Так, щодо покликання представника позивача на постанову Верховного Судувід від 29.09.2022 р. по справі № 500/1912/22, то суддя вказує, що дане судове рішення Верховного Суду не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предметом розгляду у вказаній справі є протиправність дій Управління соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації (відповідач) щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня у меншому розмірі, зобов`язання перерахувати виплати з урахуванням раніше виплаченої суми.

Натомість, предметом оскарження у даній справі є дії ГУ ПФУ щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 86 % відповідних сум грошового забезпечення до 70% від відповідних сум грошового забезпечення під час її перерахунку на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 р.

Суддя також не приймає посилання представника позивача на практику Верховного Суду, згідно якої при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави, оскільки від вказаних висновків Верховний Суд відступив в постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Щодо покликання представника позивача на запровадження воєнного стану в Україні, то суд вказує, що без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Відповідно до положень статей 12-2 та 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», суди Одеської області не припиняли, не призупиняли своєї діяльності та продовжували здійснювати правосуддя.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

У постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду 31.03.2021 року справа № 240/12017/19, адміністративне провадження № К/9901/15971/20 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звертає увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Вищенаведене спростовує доводи представника позивача, наведені у заяві про поновлення строку на звернення до суду. При цьому, жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутися за судовим захистом, позивачем не надано.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 123, яка кореспондується з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, якими зокрема, передбачено, якщо заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду у зв`язку з тим, що підстави, вказані у даному клопотанні, визнані судом неповажними, що є наслідком повернення позивачеві позовної заяви в частині позовних вимог, як такою, що заявлена з пропуском строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч. 2 ст.122 КАС України.

Керуючись ст. 122, 123, ч. 4 ст. 169, 243, 248 КАС України,

ухвалила:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату пенсії позивачу у розмірі 86 % відповідних сум грошового забезпечення за наслідками його перерахунку на підставі постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 р., разом з доданими у цій частині документами повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви у вказаній частині не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її підписання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Дубровна