Справа № 701/300/23
Суддя: Костенко А. І.
Дата ухвалення: 2023-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №701/300/23
Провадження №2-а/701/12/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 рокуМаньківський районний суд, Черкаської області
в складі: головуючого-судді -Костенка А. І.
за участю секретаря -Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , представника позивача Яцишина Андрія Володимировича до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

На підставу своїх вимог спирається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12.03.2023 року серія БАД № 761152, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Позивач вважає зазначену постанову такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства України та за наслідком неповного з`ясування обставин справи. Так, як вбачається з оскаржуваної постанови, 12.03.2023 року у м. Одеса, траса Київське шосе 1, Малинівський район, позивач нібито керував транспортним засобом та рухався із швидкістю 74 км/год., чим порушив встановлені обмеження швидкості руху. Швидкість руху вимірювалась приладом Трукам ТС 008449. Жодних порушень Правил дорожнього руху 12.03.2023 року позивач не вчиняв, в тому числі не здійснював перевищень швидкості. Звертає увагу на те, що позивач в момент зупинки транспортного засобу, яким він керував, рухався поза межами населеного пункту, по автодорозі, а отже не міг порушити встановлені обмеження швидкості у населеному пункті. В оскаржуваній постанові зокрема і зазначено місце нібито вчиненого правопорушення Київське шосе, що є автомобільною дорогою із дозволеною швидкістю 130 км/год. Відповідно до п. ґ) п. 12.6 Правил дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. Тобто, наведене підтверджує те, що позивачем не було здійснено жодних порушень Правил дорожнього руху, а отже не вчинено жодного адміністративного правопорушення. Фіксація швидкості руху автомобіля відбувалася із порушенням норм чинного законодавства, а саме: прилад трукам, яким вимірювалась швидкість руху автомобіля, не був закріплений стаціонарно, а перебував в руках у поліцейського, наслідком чого може бути більша похибка, ніж така передбачена свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. До оскаржуваної постанови не долучено жодного доказу, який би вказував на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не зазначено про те, що під час розгляду адміністративної справи позивач заперечував щодо порушення Прави дорожнього руху. Позивач вважає, що в першу чергу відстуні будь-які ознаки вчиненого ним адміністративного правопорушення, жодних Правил дорожнього руху ним порушено не було, в тому числі і тих, що стосуються дотримання швидкісних режимів, а сама фіксація нібито вчиненого порушення, відбувалася з грубим порушенням норм чинного законодавства. Після зупинки поліцейським автомобіля, яким керував позивач, ним було звернуто увагу та висловлені заперечення в усній формі, звернуто увагу на те, що прилад, яким вимірювалась швидкість транспортного засобу, не був закріплений стаціонарно, наслідком чого є велика імовірність похибки у результатах фіксації. Зазначені заперечення та зауваження були проігноровані, та винесено оскаржувану постанову, що свідчить про формальний підхід під час розгляду адміністративної справи, що і змусило представника позивача звернутись з даною позовною заявою до суду.

24.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства виходячи з наступного. 12.03.2023 року о 10 год. 23 хв., в ході виконання службових обов`язків інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Кузьменко Святослав Ігорович за адресою: м. Одеса, Малиновський район, вул. Київське шосе, 1, виявив транспортний засіб "CITROEN JUMPY" номерний знак НОМЕР_1 під керуванням, як пізніше стало відомо, гр. ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом в межах населеного пункту (м. Одеса) рухався зі швидкістю 74 км/год., при дозволеній швидкості 50 км/год., чим порушив п. 12.4. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р., № 1306. Вищезазначене адміністративне правопорушення було зафіксоване лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 TC 008449, що підтверджується роздруківкою файлу _14200_0312_102332.jmx та відеозаписом з даного пристрою, що і стало причиною зупинки позивача. Відповідно, результати вимірювання саме цього приладу лягли в основу доказової бази при прийнятті рішення інспектором про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Зазаначений доказ відповідає критеріям належності та допустимості, оскільки отриманий з дотриманням закону та містить інформацію про обставини, яуі мають значення для справи. Інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію". Будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, скаржником надано не було. Позивач скористався своїм правом на власний розсуд і не надав поліцейським письмове пояснення по суті вчиненого ним правопорушення. Жодної іншої письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки так і під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку п. 5 ст. 278 КУпАП - не надходило. В обгрунтування власної позиції позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували факт перевищення ним встановленої правилами дорожнього руху швидкості руху. Таким чином, з огляду на все зазначене вище відповідач вважає, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП. Доводи позивача щодо необхідності скасування постанови безпідставні, необґрунтовані та не підкріплені нормами законодавства, а тому просить залишити позовну заяву без задоволення.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, але згідно наданого відзиві заперечував проти задоволення позовних вимог, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою серії БАД № 761152 від 12.03.2021 року, винесеною інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 1 полку УПП в Одеській області ДПП старшим лейтенантом поліції Кузьменко С.І., за ч. 1 ст. 122 КУпАП на ОСОБА_1 , було накладено штраф в розмірі 340 грн.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 12.03.2023 року о 10 год. 23 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобо CITROEN JUMPY реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса траса Київське шосе, 1, Малиновський район, рухався зі швидкістю 74 км/год, чим порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год., п.п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), за що його і було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 008449.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Даним конституційним положенням кореспондує ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015року № 580-VIII.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як визначено ст. 35 цього Закону, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ, встановлюють «Правила дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001 р., № 1306 із змінами та доповненнями).

У силу положень ч. 5 ст. 14 Закону № 3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.п. 1.3, 1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За визначенням ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів та ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У відповідності до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У той же час, ст. 7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено «обов`язок» посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

Слід зазначити про те, що положеннями КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи, протокол про вчинення адміністративного правопорушення, як один із можливих доказів по справі, не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем даного адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Так, як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови від 12.03.2023 року серії БАД № 761152 стало порушення позивачем вимог п. 12.4 ПДР України (т.б. перевищення швидкості на 24 км/год.), що, в свою чергу, є вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у складеній відповідачем спірній постанові чітко вказано серійний номер та назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля - TruCAM LTI 20/20 (серійний номер ТС 008449).

Так, згідно з приписами п. 12.4. ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ст. 31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як передбачено ст. 40 Закону № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг та будівель автоматичну фото- і відеотехніку, використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Так, "TruCAM" - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. "TruCAM" автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Правомірність же використання співробітниками Департаменту ПП технічного приладу вимірювання швидкості TruCAM ІІ LTI 20/20, серійний номер ТС 008449, підтверджується наявним в матеріалах справи сертифікатом відповідності, виданим ДП «Укрметртестстандарт» від 09.01.2019 року.

Правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCAM ІІ LTI 20/20, серійний номер ТС 008449, виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.202 року № 04/05/02-3560, за яким вказано про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 (в режимі ЕСВ, визначеному ДСТУ ISO/IES 10116:2019, із довжиною ключа 128 біт).

Окрім того, суд звертає увагу й на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM ІІ LTI 20/20, окрім іншого, отримав і сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2018 року № 22/3/В/21/376-18, яким підтверджена відповідність вказаного типу засобу вимірювальної техніки застосовним вимогам «Технічного регламенту».

На підставі позитивних результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 р., № 437 було затверджено тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером «УЗ 197-12». Міжповірочний інтервал становить 1 рік.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 р., за № 1362, вказаний пристрій "TruCAM" виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Однак, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ж ввозити на територію України відповідними партіями.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості "TruCAM", які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Належність таких доказів слідує зі змісту ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи вказані докази, суд вважає їх належними, оскільки вони відображені в спірній постанові, а зафіксовані на них обставини не викликають обґрунтованого сумніву в тому, що саме позивач допустив перевищення швидкості руху керованого ним автомобіля в населеному пункті.

Зокрема, наявний у справі фотознімок який був здійснений приладом TruCAM ІІ LTI 20/20, серійний номер ТС 008449, та містить інформацію про те, що транспортний засіб позивача (д.н. НОМЕР_1 ) рухався у м. Одеса ВН 09, зі швидкістю 74 км/год.

Зазначена обставина також підтверджується відповідним відеозаписом з приладу «TruCAM» № _14200_0312_102332.jmх, також наявним у матеріалах даної справи.

Окрім іншого, суд враховує, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або ж скасовують певний режим руху та інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила (пп. «ґ» п. 8.4 ПДР України).

Так, згідно із п. 5.76 ПДР України, дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Дорожні знаки 5.76 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху» відповідно до вимог ДСТУ 4100-2014 на вулично-шляховій мережі міста Одеса розміщені:

- ВН 06 Люстдорфська дорога;

- ВН 07 вул. Балківська;

- ВН 08 вул. Миколаївська дорога;

- ВН 09 Київське шосе;

- ВН 10 вул. Отамана Головатого;

- ВН 14 вул. Краснова;

- ВН 15 вул. Південна дорога;

- ВН16 вул. Чорноморського козацтва;

- ВН 17 просп. Шевченка.

Також, матеріалами справи підтверджено, що позивач рухався саме по Київському шосе м. Одеса.

За приписами п. 2.3 ПДР саме водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування автомобілем у дорозі.

Згідно із п. 8.2.1 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

За приписами ПДР дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

5.50 «Кінець населеного пункту». Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

З наданого відеозапису вбачається, що автомобіль "CITROEN JUMPY" із державним номерним знаком НОМЕР_1 рухався в населеному пункті, а отже водій повинен був бути уважним дотримуватись вимог дорожнього знаку, крім того матеріалами справи підтверджено, що водіїв також попереджено знаком «5.76» про відео фіксацію дорожньої обстановки.

Разом із тим, жодними нормами КУпАП та Закону № 580-VIII, у тому числі, ч. 1 ст. 40 цього ж Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Дорожній знак 5.76 ПДР України «Фото-, відеофіксування порушень ПДР» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

У той же час, Закон № 580-VIII не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- та/або відеофіксації порушень ПДР України.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.

Що ж стосується інших доводів позивача про те, що оскільки вимірювання швидкості проводилося працівником поліції, який тримав технічний прилад TruCAM ІІ LTI 20/20 (серійний номер ТС 008449) в руках, то вібрація вказаного приладу могла дати більшу похибку, то суд вважає їх необґрунтованими та не заслуговуючими на увагу, та з цього приводу зазначає, що у відповідності до листа ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року за № 22-38/49, лазерний вимірювач «TruCAM» відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений в першу чергу, саме для тримання його в руках під час вимірювань.

Окрім основного («ручного режиму роботи»), даний лазерний вимірювач швидкості також може бути встановлений на триногу.

До того ж, слід звернути увагу і на те, що вказаний вище лазерний вимірювач швидкості «TruCAM» LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, а також номерний знак. Даний прилад, в свою чергу, автоматично визначає точні координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних або ж легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі «TruCAM» зазначеного алгоритму, як вже зазначалося вище, підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі «TruCAM», але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом «TruCAM».

Отже, згідно з технічними характеристиками, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruCAM» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому, його покази (дані) можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.

Наявність же сертифікату, експертного висновку, свідоцтва про повірку даного вимірювального приладу теж свідчить про необґрунтованість доводів позивача стосовно неправомірності застосування посадовою особою відповідача лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів «TruCAM».

При цьому, у даному конкретному випадку, порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості «TruCAM» в ручному режимі, а не в автоматичному, а тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII не розповсюджуються на спірні відносини.

Приписи ч. 2 ст. 40 вказаного Закону щодо розміщення інформації на видному місці стосується лише розміщеної автоматичної фототехніки і відеотехніки.

Дослідивши долучені Департаментом ПП фотознімки та відео-фіксацію, зроблені інспектором ПП за допомогою приладу «TruCAM» LTI 20/20, яким безпосередньо і здійснюється вимірювання процесу порушення швидкісного режим, судом встановлено, що ці фотознімки та відео-фіксація є належними і допустимими доказами, які повністю підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 спірного адміністративного правопорушення.

У свою чергу, аналізуючи відеозаписи інспекторів патрульної поліції можна зробити висновок, що інспектор поліції дотримався передбаченої законодавством процедури розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Більше того, жодних заперечень з боку ОСОБА_1 , стосовно порушення ним п. 12.4 ПДР України та визначеної інспектором поліції швидкості за допомогою приладу «TruCAM» (на момент винесення спірної постанови) зазначено не було.

Всі зауваження та доводи позивача, наведені ним у позовній заяві, носять суто суб`єктивний характер та свідчать про намагання ним уникнути адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова була винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП, обґрунтовано, тобто із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, а тому будь-які законні підстави для її скасування - відсутні.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст. ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст. 90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, при цьому варто звернути увагу ще й на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися лише на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається те, що позивач порушив п. 12.4. Правил, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При винесенні постанови відповідач діяв в межах чинного законодавства, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідкам розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З урахуванням зазначених вище обставин та досліджених доказів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 8, 14-2, 122, 245, 251, 258 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 49, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, п.п. 1.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області (юридична адреса: 65114, вул. Академіка Корольова, 5, м. Одеса) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Маньківський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А. І. Костенко