Справа № 280/2730/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2023 року м. Дніпросправа № 280/2730/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.09.2022 ( cуддя першої інстанції ОСОБА_1 ) в адміністративній справі №280/2730/22 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Запорізькій області від 07.02.2022 №Ф-1536-49.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач з 2019 року перебуває в офіційних трудових відносинах та працює на ТОВ Мультіфлекс з 04.05.2011 на посаді менеджера. Згідно довідки вих.№16-02/22 від 16.02.2022 позивачем з його заробітної платні було перераховано на користь держави ЄСВ у розмірі 1342,00 грн. за період з січня 2019 року по грудень 2021 року, що становить суму у розмірі 16194,88 грн. Таким чином, позивач сплачуав ЄСВ за основним місцем своєї роботи. За таких обставин, позивач вважає, що у відповідача не було правових підстав для нарахування позивачу єдиного внеску. Просить задовольнити позовні вимоги.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.09.2022 позовні вимоги задоволено.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального, процесуального права. Апелянт зазначив, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 13.08.2002 по 22.05.2019 та перебував впродовж даного часу на загальній системі оподаткування обліку та звітності. Позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 13.08.2002 по 22.05.2019 та перебував впродовж даного часу на загальній системі оподаткування обліку та звітності. Нарахування в інтегрованій картці платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця ФОП ОСОБА_2 , проведені автоматично, відповідно програмного забезпечення, розробленого на підставі діючого чинного законодавства, а саме: - за 2017 рік по строку 09.02.2018: 8448 грн., автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку №3581592/ev вiд 09.02.2018; - за 1 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.04.2018 - 2457,18 грн.; - за 2 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в iнтегрованій картці по строку 19.07.2018 - 2457,18 грн.; - за 3 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в iнтегрованій картці по строку 19.10.2018 - 2457,18 грн.; - за 4 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 21.01.2019 - 2457,18 грн.; - за 1 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 19.04.2019 - 2754,18 грн.; - за 2 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 27.05.2019 - 1836,12 грн., згідно поданого самостійно лiквiдацiйного Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску №17265 від 27.05.2019. Станом на 02.06.2022 за даними інтегрованих карток ІТС Податковий блок у позивача обліковується борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15180,49 грн. Просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за даними облікової картки платника податків станом на 02.06.2022 за позивачем обліковується борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15180,49 грн., у зв`язку із чим 07.02.2022 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-1536-49 на вказану суму.

Згідно довідки від 16.02.2022 вих.№16-02/22, 14.06.2022 вих.№14-06/22 позивач з 04.05.2011 працює на посаді менеджера з маркетингу на ТОВ Мультіфлекс та на його заробітну плату щомісячно нараховується та сплачується єдиний соціальний внесок.

Вказана вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів (відповідно до вимог статті 25 Закону № 2464-VI).

Не погодившись з рішенням та вимогою про сплату боргу, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірний період позивач була найманим працівником, є застрахованою особою, а тому обов`язком зі сплати єдиного внеску наділений роботодавець.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначають Податковий кодекс України (далі ПК України) та Закон України № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі-Закон № 2464-VI).

Відповідно до п.п. 14.1.226 п.14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Підпункт14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Приписами п. 2 ч. 1ст. 7 Закону №2464-VIпередбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відтак, платниками єдиного внеску у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску є фізичні особи-підприємці, незалежно від отримання ними доходу (прибутку).

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом №2464-VI не врегульовано.

Втім, проаналізувавши положення Закону №2464-VI, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 виклав правовий висновок, згідно з яким особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказані висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.03.2023 у справі № 600/2686/21-а.

Як встановлено судом, станом на 02.06.2022 за даними інтегрованих карток ІТС Податковий блок у ФОП ОСОБА_2 обліковується борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 15180,49 грн. Вимога про сплату боргу (недоїмки) сформована контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів (відповідно до вимог статті 25 Закону №2464-VI).

З довідки ТОВ Мультіфлекс про суму заробітної плати з нарахованим єдиним внеском від 14.06.2022 вих.№14-06/22, виданої ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), вбачається, що позивач працює у ТОВ Мультіфлекс з 04.05.2011 та займає посаду менеджера з маркетингу. Також, відповідно до вищезазначеної довідки, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року становить 122103,03 грн. Загальна сума нарахованого (та сплаченого) єдиного соціального внеску у розмірі 22% за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року становить 26 862,67 грн.

Відповідно до довідки ТОВ Мультіфлекс про суму заробітної плати з нарахованим єдиним внеском від 16.02.2022 вих.№16-02/22, виданої ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ), вбачається, що позивач працює у ТОВ Мультіфлекс з 04.05.2011 та займає посаду менеджера з маркетингу. Також, відповідно до вищезазначеної довідки, загальна сума заробітної плати за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року становить 218 745,19 грн. Загальна сума нарахованого (та сплаченого) єдиного соціального внеску у розмірі 22% за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року становить 48 123,94 грн.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання доходу в період з 2017 по 2019 роки, а також доказів на спростування висновків суду про сплату роботодавцем за найманого працівника ОСОБА_2 єдиного внеску в цей період.

Факт перебування особи на обліку в органах податкової служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як самозайнятою особою, яка не здійснювала прибуткову діяльність.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи Серков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Отже, за наведених вище мотивів, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1536-49 від 07.02.2022 на суму 15180,49 грн., а така вимога підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи чи порушено норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.308, 311,315,316,321,325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.09.2022 в адміністративній справі №280/2730/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 08 травня 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва