Справа № 140/7631/22
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7631/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Луцької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в с. Прилуцьке Луцького району, а до заяви також надано всі документи, передбачені Земельним кодексом України (далі ЗК України), а саме: викопіювання з кадастрової карти України, на якому чітко зазначено бажану ділянку, та копії паспорта і ідентифікаційного коду.

Листом від 13.11.2021 № 6.1-7/4689/2021 в задоволенні клопотання відмовлено, оскільки земельна ділянка, позначена на викопіюванні з Публічної кадастрової карти України, знаходиться відповідно до Генерального плану с. Прилуцьке, затвердженого рішенням Прилуцької сільської ради від 31.08.2018 № 3-40/2018, на території рекреаційного призначення, зазначена земельна ділянка відповідно до пункту 7 статті 118 ЗК України не може бути надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказане рішення було оскаржено в судовому порядку та рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 у справі № 140/16625/21 було зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в с. Прилуцьке Луцького району, та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Проте, за результатами повторного розгляду заяви від 20.10.2021 та на виконання вказаного рішення суду Луцькою міською радою винесено рішення від 25.05.2022 № 32/7, яким відмовлено у заяві з тих самих підстав.

Позивач вказує, що відповідач безпідставно відмовив у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, оскільки законодавством передбачено можливість надання земельних ділянок для дачного будівництва із земель рекреаційного призначення.

Позивач просить визнати протиправним рішення Луцької міської ради від 25.05.2022 № 32/7 та зобов`язати Луцьку міську раду надати дозвіл відповідно до заяви від 20.10.2021 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, площею 0,10 га, яка розташована в с. Прилуцьке, Луцького району, та за наслідками розгляду прийняти рішення, у відповідності до вимог Конституції України, ЗК України. Крім того, позивач просить відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в України (на території Волинської області), а також у порядку судового контролю зобов`язати Луцьку міську раду подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 35).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 38-41) представник відповідача Бондарчук Р.І. позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваного рішення. Крім того, до закінчення та затвердження комплексного плану просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади безоплатна приватизація земельних ділянок для містобудівних потреб (в т. ч. для індивідуального дачного будівництва) на території с. Прилуцьке Луцького району є неможливою.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій з доводами відзиву не погодився з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 51-53); в поданих до суду запереченнях (а. с. 56-57) представник відповідача також не погодився із доводами відповіді на відзив та просить відмовити в задоволенні позову.

Учасники справи із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні до суду не зверталися.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 20.10.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до Луцької міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, в с. Прилуцьке Луцького району, додавши до заяви також графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а. с. 10-12).

Листом від 13.11.2021 № 6.1-7/4689/2021 відповідач повідомив позивача, що земельна ділянка, позначена на викопіюванні з Публічної кадастрової карти України, знаходиться відповідно до Генерального плану с. Прилуцьке, затвердженого рішенням Прилуцької сільської ради від 31.08.2018 № 3-40/2018, на території рекреаційного призначення, зазначена земельна ділянка відповідно до пункту 7 статті 118 ЗК України не може бути надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 15). Вказану відмову позивач оскаржив у судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 у справі № 140/16625/22 за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо не розгляду на сесії міської ради з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 від 20.10.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в с. Прилуцьке Луцького району, зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в с. Прилуцьке Луцького району, та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (а. с. 24-28).

25.05.2022 Луцька міська рада, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 у справі № 140/16625/21, прийняла рішення № 32/7 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва у с. Прилуцьке Луцького району Волинської області», відповідно до якого відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва в с. Прилуцьке Луцького району Волинської області, орієнтовною площею 0,10 га, згідно з заявою від 20.10.2021. З вказаного рішення вбачається, що підставою для його прийняття стало те, що земельна ділянка позначена на викопіюванні з Публічної кадастрової карти України знаходиться на території рекреаційного призначення, відповідно до Генерального плану с. Прилуцьке (а. с. 29).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною шостою статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами частини дев`ятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) розроблення проекту землеустрою; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Положення статей 118, 122 ЗК України надають відповідачу як органу місцевого самоврядування повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для індивідуального дачного будівництва та зобов`язують мотивувати відмову у наданні такого дозволу. Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Наведений у частині сьомій статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як встановлено судом, оскаржуваним рішенням від 25.05.2022 № 32/7 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, з тих підстав, що земельна ділянка, позначена на викопіюванні з Публічної кадастрової карти України, знаходиться на території рекреаційного призначення відповідно до Генерального плану с. Прилуцьке, який затверджений рішенням Прилуцької сільської ради від 31.08.2018 № 3-40/2018 «Про затвердження внесення змін до Генерального плану с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області» (а. с. 29).

Відповідно до статті 50 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Згідно зі статтею 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (частина перша статті 52 ЗК України).

Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 «Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), землі рекреаційного призначення передбачають такий вид їх використання, як для індивідуального дачного будівництва (секція Е, розділ 07, підрозділ 07.3).

Отже, на думку суду, відповідач дійшов безпідставного висновку про те, що спірна земельна ділянка не може бути надана для індивідуального дачного будівництва у зв`язку з тим, що знаходиться на території рекреаційного призначення.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що з метою забезпечення сталого розвитку території громади з додержанням принципу збалансованості державних, громадських та приватних інтересів рішенням Луцької міської ради від 22.12.2021 № 24/52 вирішено розробити комплексний план просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади, який на цей час знаходиться на етапі розроблення з огляду на те, що обов`язок розробити та затвердити містобудівну документацію на місцевому рівні покладається на орган місцевого самоврядування, а невиконання такого обов`язку не може бути підставою для відмови громадянину у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, позаяк такою підставою може бути тільки невідповідність місця розташування об`єкта вимогам уже затвердженої містобудівної документації.

Крім того, у цьому випадку позивач звернувся із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який є одним з етапів безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є тотожним передачі земельної ділянки у власність або користування, а лише свідчить про можливі наміри заявника щодо розробки проекту землеустрою із відповідним визначенням виду використання земельної ділянки в процесі розробки землевпорядної документації. Водночас, надання такого дозволу не покладає обов`язку на орган, який його надав, у подальшому після розроблення документації із землеустрою її затвердити і не зобов`язує в майбутньому передати відповідну земельну ділянку у власність громадянину, якщо це суперечить вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.08.2018 у справі № 826/5737/16, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача від 25.05.2022 № 32/7 про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою не ґрунтується на положеннях статті 118 ЗК України, не містить жодної із перерахованої у ній підстави для його прийняття, у зв`язку із чим вказане рішення підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

З урахуванням наведеного та з огляду на те, що спір щодо розгляду заяви 20.10.2021 вже вдруге вирішується судом, а також недоведення відповідачем факту наявності визначених законом підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у цьому випадку буде саме зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва орієнтовною площею 0,10 га за заявою позивача від 20.10.2021.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Судом враховано, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі Указами Президента України строк дії воєнного стану було неодноразово продовжено, зокрема, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-ІХ) продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 на 90 діб.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2022 № 2145-XI , який набрав чинності 07.04.2022, розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (підпункт 5).

З урахуванням наведених положень законодавства, суд дійшов висновку про необхідність відстрочення виконання цього судового рішення в зобов`язальній частині до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

На думку суду, відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі у спосіб зобов`язанням відповідача подати звіт (як про це просить позивач у позовній заяві), оскільки встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду, та у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від добровільного виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений згідно з квитанцією від 18.11.2022 (а. с. 9, 34).

При вирішенні питання про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в сумі 4000,00 грн. відповідно до клопотання (а. с. 44-45), суд застосовує такі приписи статей 134, 139 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн подав копію договору про надання правової допомоги від 15.11.2022 № 15/11/22, укладеного між адвокатом Нестеруком Р.М. та Плисюком А.М. (а. с. 46).

Пунктами 1.1, 1.2 вказаного договору передбачено, що адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу у справі про визнання протиправною відмови Луцької міської ради, оформлену рішенням від 25.05.2022 № 32/7, та зобов`язання Луцьку міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, відповідно до заяви від 20.10.2021. Правова допомога надається клієнту шляхом: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів; представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах. Згідно із пунктом 3.1 договору вартість послуг адвоката встановлена у розмірі 4000,00 грн, а відповідно до пункту 3.3 договору сторони погодили, що послуги, надані згідно із цим договором, оплачуються в термін не пізніше 14 днів з дня прийняття судом рішення по даній справі.

Отже, вказаним договором про надання правової допомоги від 15.11.2022 № 15/11/22 сторонами погоджено вид та вартість послуг адвоката, а також порядок оплати таких послуг. Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми.

Представник відповідача Бондарчук Р.І. у запереченні від 02.01.2023 вказав, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою (а. с. 62-64).

На думку суду, відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, а у разі встановлення у договорі про надання правової допомоги фіксованої суми гонорару адвоката надавати детальний опис робіт не має потреби.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, зважаючи на сталу судову практику у справах цієї категорії; обсяг наданих адвокатом послуг), враховуючи викладені у відзиві заперечення щодо клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 1992,40 грн. (з них: судовий збір в сумі 992,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради від 25 травня 2022 року № 32/7 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для дачного будівництва у с. Прилуцьке Луцького району Волинської області».

Зобов`язати Луцьку міську раду (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код 34745204) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0,10 га, яка розташована в с. Прилуцьке Луцького району Волинської області, за заявою від 20 жовтня 2021 року.

Відстрочити виконання рішення суду в частині зобов`язання Луцької міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луцької міської ради (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код 34745204) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 1992 гривень 40 копійок (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх