Справа № 182/4258/21
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2023-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4258/21
Провадження № 2-а/0182/10/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.04.2023 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Король Миколи Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції та інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Король Миколи Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Свої вимоги мотивує тим, що, він 04.06.2021 року, приблизно о 05 год. 30 хв., керував автомобілем БАР ХР 460, н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом КЖЖЕ 8Б, н.з. НОМЕР_2 , на 163 км а/д Київ-Чоп, був зупинений працівниками поліції. Інспектор 1 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області старший лейтенант поліції Король Микола Ігорович повідомив його, що він, заїжджаючи у населений пункт с.Болярка Житомирського району Житомирської області, позначений дорожнім знаком 5.45. «Початок населеного пункту», рухався зі швидкістю 81 км/год., хоча необхідно було перетнути даний дорожній знак вже зі швидкістю 50 км/год. Як на доказ того, що він в`їхав у даний населений пункт зі швидкістю 81 км/год., показав прилад - вимірювач швидкості «Трукам». Його доводи про те, що він вже знижував швидкість та рухався на нейтральній передач, були марними. Поліцейський сказав, що він буде виносити відносно нього постанову за порушення швидкісного режиму у населеному пункті та запропонував надати йому документи на транспортний засіб та посвідчення водія. Він інспектору передав два свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, Поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів та, оскільки він є громадянином Молдови, передав поліцейському національне посвідчення водія Республіки Молдови № 995416887, видане компетентним органом Республіки Молдови від 08.10.1999 року (категорії В, С, Б, Е). Поліцейський Король М.І. заявив, що його посвідчення водія недійсне та що він не має права керувати транспортними засобами. Однак, він не погодився з цим. Тому інспектор повідомив його, що з таким посвідченням водія він може керувати транспортними засобами у Молдові, а для керування транспортними засобами по дорогах України, мав би отримати посвідчення водія, видане компетентним органом України. В обґрунтування своїх доводів посилався на те, що, начебто, є такий Закон, який прямо це прописує. Всі його доводи, що він є громадянином Молдови, а тому має право керувати транспортними засобами на підставі виданого йому компетентним органом Республіки Молдови посвідчення водія, були марними. Поліцейський повідомив його, що він за це правопорушення також буде складати відносно нього постанову. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4299437, винесеної інспектором 1 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Король Миколою Ігоровичем (мовою оригіналу): «1. Дата розгляду справи: 04.06.2021 05:44:09 Місце розгляду справи: Житомирська, Житомирський, с.Болярка, траса АД Київ-Чоп, 163 км Посада, спеціальне звання та ПІБ особи, яка розглядає справу: УПП в Житомирській області, інспектор, старший лейтенант поліції Король Микола Ігорович 1 бат. 1 рота Особа, щодо якої розглядається справа: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 посвідчення водія: НОМЕР_3 Транспортний засіб (марка, модель, номерний знак): НОМЕР_4 ОСОБА_2 04.07.1972 Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 04.06.2021 05:30:21 с.Болярка траса АД Київ-Чоп 163 км. Не виконав вимоги дорожнього знаку 5.45 с.Болярка рухався зі швидкістю 81 км/год. чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 31 км/год. Швидкість вимірювалась приладом ТРУКАМ ТС 000632. Боді-камера ам-00117 чим порушив п.2.9.Г.) ПДР - Допуск до керування Т/3 особи, яка не має права на керування Т.З. Стаття, частина статті КУпАП: ст.126 ч.2 Прийняте по справі рішення» вид адміністративного стягнення та сума штрафу: Накласти Штраф 3 400 грн. До постанови додаються: Відповідно віденської конвенції водій має посвідку на постійне проживання та не замінив посвідчення у встановлені строки. З винесеною відносно нього постановою не згоден з огляду на наступне. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї етапі, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Із змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4299437, винесеної інспектором 1 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Король М.І. взагалі не зрозуміло за що на нього було накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн. Як вбачається з постанови, поліцейський Король М.І. зазначає, що він не виконав вимоги дорожнього знаку 5.45, рухався зі швидкістю 81 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 31 км/год., чим порушив п.2.9.ґ.) ПДР - Допуск до керування Т/3 особи, яка не має права на керування Т.З. З цього приводу зазначає, що дорожній знак 5.45. «Початок населеного пункту» відноситься до групи інформаційно-вказівних знаків, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила. А, отже, порушити чи не виконати вимоги інформаційно-вказівного знаку 5.45, як такого, не можливо. Швидкісний режим руху у населених пунктах та заборона водіям перевищувати відповідні швидкісні режими руху у населених пунктах регламентовано п.12.4. та п.12.9.6) Правил дорожнього руху, згідно яких: п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. п.12.9.6). Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7. Відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш, як на двадцять кілометрів на годину, передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Проте, у постанові ЕАН № 4299437 жодних відомостей про порушення ним п.12.4. та п.12.9.6) Правил дорожнього руху, відповідальність, за яке передбачена 4.1 ст. 122 КУпАП, не міститься, а, отже, постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. Крім цього, не зважаючи на те, що ним були передані поліцейському Королю М.І. документи, останній у його прізвищі допустив помилку, зазначивши його прізвище « ОСОБА_3 », замість правильного « ОСОБА_3 ». Відповідно до змісту постанови ЕАН № 4299437, він також порушив п.2.9.ґ.) Правила дорожнього руху - Допуск до керування Т/3 особи, яка не має права на керування Т.З., за що, відповідно до ч.2 ст.126 КУпАП, на нього накладено штраф в розмірі 3 400,00 грн. Згідно п.2.9.ґ.) Правил дорожнього руху, водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які не мають при собі посвідчення на право керування ним, якщо це не стосується навчання водінню, відповідно до вимог розділу 24 цих Правил. Частиною другою ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом. З цього приводу йому взагалі нічого не зрозуміло. Він не розуміє кого він допустив та кому він передавав керування транспортним засобом ВАР ХР 460, н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом КК.СМЕ, н.з. НОМЕР_2 , адже в транспортному засобі він був один. Не розуміє, як це узгоджується з перевищенням ним швидкості руху у населеному пункті, адже у такому випадку виходить, що перевищив швидкість у населеному пункті він, а наклали на нього стягнення за передачу чи допуск особи до керування транспортним засобом, яка не мала права керування таким транспортним засобом. За наведених обставин вважає, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4299437, винесену інспектором 1 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Король Миколою Ігоровичем слід вважати незаконною, а тому слід скасувати та провадження по справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу. Оскільки поліцейський Король М.І. при розгляді справи не надав йому доказів того, що його посвідчення водія недійсне, не навів з цього приводу жодних аргументів, у них виникла конфліктна ситуація, тому він відмовився від підписання винесеної відносно нього постанови, вважаючи її незаконною. 25.06.2021 року у поштовій скриньці за місцем свого мешкання він виявив поштового листа, відправником якого було Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції. Жодних повідомлень від операторів поштового зв`язку про необхідність отримати поштового листа він не отримував. Жодних підписів про отримання поштового листа він не ставив. Він, навіть, поштаря, який доставив даного листа, не бачив. Таким чином, вважає, що саме з дати 25.06.2021 року повинен відраховуватись строк на оскарження постанови. Адміністративний позов про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення подається 05.07.2021 року, тобто, в межах строку, передбаченого для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення. Положеннями ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, ч.1 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Таким чином, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.2 ст.126 КУпАП, державні інспектори відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями. Враховуючи, що старший лейтенант поліції Король М.І. є співробітником Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, тож належним відповідачем по справі є Головне Управління національної поліції в Житомирській області (). Відповідно до ч.1 ст.25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи -позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. За таких обставин звернувся до Нікопольського міськрайонного суду та просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН №4299437, винесену інспектором 1 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Король Миколою Ігоровичем, за ч.2 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали надати до суду відзив на позовну заяву (а.с.12-13).

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання не прибув, при цьому, своїм правом, визначеним кодексом адміністративного судочинства, скористався та 10 червня 2022 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого послався на постанови КМУ від 08 травня 1993 року № 340, якою затверджено положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства. Посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органом та підрозділами ДМС документів на постійне місце проживання. При цьому, позивачу 05 серпня 2008 року видано посвідку на постійне місце проживання, що в даному випадку свідчить про те, що позивач не мав права керувати автомобілем на підставі посвідчення водія, яке видане агентством державних послуг Республіки Молдова від 08 жовтня 1999 року. Таким чином, на момент винесення постанови позивач не мав права керувати транспортним засобом, що, в даному випадку, й дало підставу для складання постанови та притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Тому, вважає, що при винесені постанови були дотриманні вимоги чинного законодавства, а тому в задоволенні позову просять суд відмовити повністю (а.с.37-41).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою ст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судом встановлено, що 04.06.2021 року інспектор 1 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Король М.І. відносно позивача винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4299437. Відповідно до винесеної постанови, позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду не надано. А сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Ця постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. При цьому, долучена до відзиву копія диску, є копією з якої неможливо встановити дійсного факту порушення позивачем вимог закону.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В графі «до постанови додаються» не зазначено жодного доказу на підтвердження скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Таким чином, порушень ПДР України з боку позивача по справі відповідачем належним чином не доведено.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

За таких обставин, суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, за яке на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4299437 від 04 червня 2021 року і вважає за необхідне скасувати вищевказану постанову як незаконну.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою, відповідно до закону, кримінальної відповідальності.

Вимогами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пункту 1 статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того факту, що на час складання спірної постанови позивач, дійсно, порушив ПДР.

Тому, на думку суду, оскаржувана постанова була винесена відповідачем передчасно.

Керуючись ст.ст.6, 12, 19, 46, 77, 78, 90, 243, 245, 251,252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Король Миколи Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4299437 від 04 червня 2021 року, винесену інспектором 1 роти 1 батальйону УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Король Миколою Ігоровичем, за ч.2 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. 00 коп.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал