Справа № 280/1405/23
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Справа № 280/1405/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; ),

Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ у Львівській області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області №77 від 05.12.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, передбаченої ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 25.10.2022;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду та зарахувати до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, час проходження позивачем строкової військової служби в Радянській армії з 10.10.1980 по 25.10.1983 - тобто 3 роки 16 днів, період роботи на посаді інженера у колгоспі імені Ілліча з 15.06.1989 по 02.02.1995 - тобто 5 років 7 місяців 19 днів та призначити позивачу пенсію за віком з дня, наступного за днем настання пенсійного віку, тобто з 25.10.2022;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків суду щодо допущених в розрахунку помилок та зарахувати до стажу який дає право на призначення пенсії за віком час з 01.01.2004 по 30.11.2004 - період складає 11 місяців; з 01.01.2005 по 31.01.2005 - період складає 1 місяць; з 01.03.2005 по 01.12.2005 - період складає 9 місяців 1 день, та призначити позивачу пенсію за віком з дня, наступного за днем настання пенсійного віку, тобто з 25.10.2022.

Крім того просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 жовтня 2022 року позивачу виповнилось 60 років, тому 28.11.2022 року він звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). Відповідач 2 відмовив у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки за підрахунком відповідача 2 стаж роботи позивача складає 21 рік 5 місяців та 11 днів. З наведеного відповідачем 2 розрахунку стажу вбачається, що ним не були враховані період з 10.10.1980 по 25.10.1983 - 3 роки 16 днів, проходження служби в військових силах СРСР, та з 15.06.1989 по 02.02.1995 - 5 років 7 місяців 19 днів період роботи у колгоспі імені Ілліча. Також відповідачем 2 допущені помилки у розрахунку, а саме: з 01.01.2004 по 30.11.2004 період складає 11 місяців, однак відповідач 2 зарахував 9 місяців 18 днів; з 01.01.2005 по 31.01.2005 період складає 1 місяць, однак відповідач 2 зарахував 17 днів; з 01.03.2005 по 01.12.2005 період складає 9 місяців 1 день, однак відповідач 2 зарахував 8 місяців 20 днів. Позивач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним, оскільки ним було надано трудову книжку, в якій внесено записи стосовно встановленого мінімуму трудової участі у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні за кожний рік, підтверджуюча архівна довідка та документи щодо перейменування господарства, також було надано копію військового квитка, в кому наявна інформація про проходження строкової військової служби. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 13.03.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

21.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий ГУ ПФУ у Львівській області, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що згідно поданих позивачем документів встановлено, що страховий стаж становить 21 рік 05 місяців 11 днів, а необхідний страховий стаж 29 років. До страхового стажу не зараховано наступні періоди: з 01.09.1984 по 02.02.1995 періоди роботи в колгоспі, оскільки в довідці №06-07/с-1402 від 24.11.2022 відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні. Для зарахування даного періоду необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні на підставі первинних документів та довідку про перейменування. Щодо періоду роботи з 01.01.2004 по 30.11.2004, з 0 1.01.2005 по 31.01.2005 та з 01.03.2005 по 01.12.2005 повідомляє, що для визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат органами Пенсійного фонду використовуються відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Отже, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 позивачу до страхового стажу зараховано: з 01.01.2004 по 30.11.2004 9 місяців 18 днів; з 01.01.2005 по 31.01.2005 17 днів та з 01.03.2005 по 01.12.2005 8 місяців 20 днів. Вважає спірне рішення правомірним, просить в задоволенні позову відмовити.

31.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Львівській області, яке відмовило позивачу в призначення пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Так, страховий стаж позивача становить 21 рік 5 місяців 11 днів при необхідному страховому стажі не менше 29 років. До страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі з 01.09.1984 по 02.02.1995 згідно довідки №06-07/c- 1402 від 24.11.2022, оскільки в довідці відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві фактично та відпрацьовані вихододні. Оскільки, у трудовій книжці позивача не зазначені відомості про щодо періоду роботи у колгоспі, тому підтвердження спеціального трудового стажу відбувається на підставі уточнюючої довідки підприємства. Також вказує, що відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки позивач на момент призову не має підтвердженого факту навчання за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, та не працював за професією, що передбачає право на пенсію на пільгових умовах, то період проходження строкової військової служби з 10.10.1980 по 25.10.1983 також не зараховано до стажу позивача. Вважає спірне рішення правомірним, просить відмовити в задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується Довідкою від 10.06.2022 №2303- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку із досягненням загального пенсійного віку 60 років, 28.11.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV та необхідними документами.

За принципом екстериторіальності заяву та подані документи розглянуто ГУ ПФУ у Львівській області.

Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області №77 від 05.12.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Згідно з вказаним рішенням необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV становить 29 років. Страховий стаж особи становить 21 рік 05 місяців 11 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи у колгоспі з 01.09.1984 по 02.02.1995 згідно довідки №06-07/с-1402 від 24.11.2022, оскільки в довідці відсутня інформація про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні, видану на підставі первинних документів та довідку про перейменування.

Листом від 06.12.2022 №0800-0205-8/49432 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило позивача про прийняте рішення.

До матеріалів справи надано розрахунок страхового стажу позивача, з якого судом встановлено, що до страхового стажу позивача в розмірі 21 рік 5 місяців 11 днів зараховано такі періоди:

- з 02.12.1983 по 17.07.1984 (навчання у вищих/середн.НЗ) - 7 місяців 16 днів;

-з 01.09.1984 по 14.06.1989 (навчання у вищих/середн.НЗ) - 4 роки 9 місяців 14 днів;

- з 03.02.1995 по 01.07.2000 - 5 років 4 місяці 29 днів;

- з 02.07.2000 по 31.12.2000 - 6 місяців;

- з 01.02.2002 по 08.02.2002 - 8 днів;

- з 01.03.2002 по 31.12.2003 - 1 рік 10 місяців;

- з 01.01.2004 по 30.11.2004 - 9 місяців 18 днів;

- з 01.01.2005 по 31.01.2005 - 17 днів;

- з 01.03.2005 по 01.12.2005 - 8 місяців 20 днів;

- з 23.07.2015 по 31.12.2016 -1 рік 5 місяців 14 днів;

- з 01.01.2017 по 31.05.2020 - 3 ріки 5 місяців;

- з 01.06.2020 по 25.02.2021 (безробіття) - 8 місяців 25 днів;

- з 05.05.2021 по 30.11.2021 - 7 місяців;

- з 01.12.2021 по 31.12.2021 - 1 місяць;

- з 01.01.2022 по 31.05.2022 - 5 місяців.

Вважаючи протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а також вважаючи помилковим здійснений відповідачем 2 розрахунок страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом №1058-IV.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає №1058-IV.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Абзацом 1 частини 4 статті 24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

Щодо не зарахованого до страхового стажу періоду роботи позивача в колгоспі з 15.06.1989 по 02.02.1995, суд зазначає таке.

Згідно із записами №1-5 трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 05.09.1984 (аркуші 2-3), позивач 01.09.1984 прийнятий до членів колгоспу ім. Ілліча Токмацького району (нак.№11 від 3.09.84); 03.02.1995 колгосп ім. Ілліча перейменований на КСП ім. Ілліча (рас.10-р від 2.03.95); 10.03.2000 КСП ім. Ілліча реорганізовано шляхом перетворення у ПП «Агрофірма ім. Ілліча» згідно указу Президента від 23.12.99 та рішення зборів уповноважених членів пр.1 від 17.02.2000; 17.07.2000 ПП «Агрофірма ім.Ілліча реорганізовано в ТОВ «Агрофірма ім. Ілліча» (прот.№1 від 17.07.2000); 09.11.2000 звільнений за власним бажанням (нак.№43-к від 11.11.2000).

Отже, за даними трудової книжки колгоспника позивач працював у колгоспі з 01.09.1984 по 09.11.2000.

Згідно з розрахунком страхового стажу позивача, судом встановлено, що період з 01.09.1984 по 14.06.1989 зарахований до страхового стажу позивача, як період навчання у навчальному закладі. Відомості про направлення позивача на навчання після прийняття до членів колгоспу також містяться в трудовій книжці колгоспника позивача та підтверджуються довідкою від 25.11.2022 №04-15/620, виданою Таврійським державним агротехнологічним університетом імені Дмитра Моторного, архівною довідкою від 24.11.2022 №06-07/с-1402, виданою Державним архівом Запорізької області.

За період роботи у колгоспі ім. Ілліча з 01.09.1984 по 09.11.2000, відповідачем 2 фактично не зараховано до страхового стажу позивача період з 15.06.1989 по 02.02.1995 з підстав відсутності в архівній довідці від 24.11.2022 №06-07/с-1402 інформації про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно із записами, внесеними до трудової книжки колгоспника позивача (аркуші 18,19), наявна інформація про трудову участь позивача у громадському господарстві, зокрема:

- за 1989 рік: 306 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

- за 1990 рік: 293 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 280;

- за 1991 рік: 305 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

- за 1992 рік: 282 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 280;

- за 1993 рік: 308 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

- за 1994 рік: 288 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 280;

- за 1995 рік: 295 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 275.

Отже, позивачем надано трудову книжку колгоспника, в якій містяться відомості про трудову участь в громадському господарстві, прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі та його виконання.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині означених спірних періодів) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому посилання відповідачів на відсутність інформації про встановлений мінімум трудової участі позивача у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні не відповідає фактичним обставинам справи.

При цьому, відсутність такої інформації саме в наданій позивачем архівній довідці від 24.11.2022 №06-07/с-1402 не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні (обрахунку) пенсії, оскільки інформація про встановлений мінімум трудової участі у громадському господарстві та фактично відпрацьовані вихододні наявна у трудовій книжці колгоспника позивача, а тому додаткового підтвердження уточнюючою довідкою не потребує.

Крім того, слід зазначити, що єдиною підставою для врахування до страхового стажу періоду роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин, що випливає з аналізу положень частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи в зарахуванні періоду роботи позивача з 15.06.1989 по 02.02.1995 у колгоспі ім. Ілліча до страхового стажу позивача, відповідач 2 діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Також слід зазначити, що за змістом оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії, єдиною підставою для висновку про недостатність страхового стажу для призначення позивачу пенсії за віком стало неврахування періоду роботи позивача у колгоспі з 01.09.1984 по 02.02.1995 (фактично, з урахуванням наданого до матеріалів справи розрахунку страхового стажу, не було зараховано лише період з 15.06.1989 по 02.02.1995).

Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі з 15.06.1989 по 02.02.1995, наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком як протиправного.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 10.10.1980 по 25.10.1983, суд зазначає таке.

Згідно інформації, яка міститься у військовому квитку серія НОМЕР_3 від 16.11.1989, ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах СРСР у період з 10.10.1980 по 25.10.1983.

З розрахунку страхового стажу позивача вбачається, що вказаний період не зарахований до страхового стажу позивача.

З відзиву відповідача 1 вбачається, що період проходження позивачем строкової військової служби з 10.10.1980 по 25.10.1983 не зараховано до страхового стажу, оскільки позивач на момент призову не має підтвердженого факту навчання за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, та не працював за професією, що передбачає право на пенсію на пільгових умовах.

Надаючи оцінку таким аргументам, суд враховує, що у період проходження позивачем військової служби діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 (зі змінами), підпунктом «к» підпункту 1 пункту 109 якого було передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних Сил СРСР.

Відповідно до пункту "в" частини 3 статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Частиною 1 статті 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з положеннями абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 6 Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, крім іншого, військові квитки.

Записами у військовому квитку позивача підтверджується проходження позивачем строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 10.10.1980 по 25.10.1983, а тому суд доходить висновку про наявність підстав для зарахування вказаного періоду військової служби до страхового стажу позивача.

При цьому, є хибними аргументи відповідача 1 про те, що час проходження строкової військової служби підлягає зарахуванню лише до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Так, як зазначалось раніше, час військової служби підлягає зарахуванню до страхового стажу особи, що послідовно прослідковується за нормами Закону № 1788-XII, Закону № 2232-XII, Закону № 2011-XII.

При цьому, з положень частини 6 статті 2 Закону № 2232-XII вбачається, що строкова військова служба є одним з видів військової служби.

Відтак, час проходження строкової військової служби підлягає зарахуванню до страхового стажу особи.

Слід зазначити, передбачена положеннями абзацу 2 пункту 1 статті 8 Закону №2011-XII можливість зарахування до пільгового стажу періоду проходження строкової військової служби, не впливає на зміст спірних правовідносин, оскільки страховий стаж та стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не є тотожніми поняттями, а позивач звернувся за призначенням пенсії за віком на загальних підставах, і питання про призначення пільгової пенсії перед органом Пенсійного фонду не порушував.

За наведеного вище, суд вважає, що час проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 10.10.1980 по 25.10.1983 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо обчислення розміру страхового стажу за період роботи позивача з 01.01.2004 по 30.11.2004, з 0 1.01.2005 по 31.01.2005 та з 01.03.2005 по 01.12.2005, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 21 Закону №1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 22 Закону №1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду, крім іншого, для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом.

Згідно даних трудової книжки позивача, у період з 21.02.2002 по 01.12.2005 позивач працював в ТОВ «Аграрно-виробниче підприємство «Інтерсоюз».

Згідно розрахунку стажу позивача, до страхового стажу зараховано:

з 01.01.2004 по 30.11.2004 9 місяців 18 днів;

з 01.01.2005 по 31.01.2005 17 днів;

з 01.03.2005 по 01.12.2005 8 місяців 20 днів.

Відповідач 2 обґрунтовує зарахування страхового стажу у зазначеному розмірі даними в системі персоніфікованого обліку.

Так, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) встановлено, що відповідно до суми заробітку для нарахування пенсії, кількості днів трудових відносин та розміру фактично сплачених страхових внесків страховий стаж позивача за спірний період становить:

у 2004 році: січень 20 днів; лютий 3 дні; березень 25 днів, квітень 30 днів; травень 30 днів; червень 30 днів; липень 31 день; серпень 31 день; вересень 30 днів; жовтень 31 день; листопад 30 днів; грудень 0 днів, що сукупно складає 291 день або 9 місяців 18 днів;

у 2005 році: січень 17 днів; лютий 0 дні; березень 21 день, квітень 26 днів; травень 26 днів; червень 24 дні; липень 31 день; серпень 31 день; вересень 28 днів; жовтень 31 день; листопад 30 днів; грудень 1 день, що сукупно складає 266 днів або за період 01.01.2005 по 31.01.2005 - 17 днів таза період з 01.03.2005 по 01.12.2005 - 8 місяців 20 днів.

Отже, застосований відповідачем 2 розрахунок страхового стажу відповідає даним персоніфікованого обліку.

При цьому, позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем 2 допущені помилки у розрахунку стажу в цих періодах, що в даному випадку спростовано індивідуальнимі відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 , наданими до матеріалів справи. Інших аргументів позивач не навів, як не надав і доказів того, що наявна в системі персоніфікованого обліку інформація щодо отриманої позивачем у цей період заробітної плати, кількості трудових днів та сплачених страхових внесків не відповідає дійсності.

Отже, в цій частині позовних вимог судом встановлено, що відповідачем 2 розраховано страховий стаж позивача за період з 01.01.2004 по 30.11.2004 в розмірі 9 місяців 18 днів; за період з 01.01.2005 по 31.01.2005 в розмірі 17 днів; за період з 01.03.2005 по 01.12.2005 в розмірі 8 місяців 20 днів, у відповідності до даних системи персоніфікованого обліку, що узгоджується з вимогами Закону №1058-IV, а тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів в розмірі, визначеному позивачем, за відсутності будь-яких аргументів та відповідних підтверджуючих документів.

Враховуючи наведене, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 11 грудня 2018 року у справі №360/1628/17 щодо застосування Намібійських винятків, сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки у даній справі не встановлено обставин щодо відмови в призначенні пенсії з підстав не прийняття документів, виданих окупаційною владою.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, суд враховує, що обчислення страхового стажу відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду, і суд не може перебирати на себе таку функцію.

Відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд вважає передчасними вимоги про зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком, оскільки задоволення позову у спосіб, заявлений позивачем, може призвести до не відповідного розрахунку страхового стажу позивача.

Отже з метою відновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах наявні підстави для зобов`язання органу Пенсійного фонду зарахувати до страхового стажу позивача, який дає право на призначення пенсії за віком, часу проходження позивачем строкової військової служби з 10.10.1980 по 25.10.1983 та періоду роботи в колгоспі імені Ілліча з 15.06.1989 по 02.02.1995, а також зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 28.11.2022 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі №514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що «..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах».

При цьому, відповідний обов`язок необхідно покласти на відповідача 2 як на суб`єкта, уповноваженого приймати рішення за заявою позивача від 28.11.2022 за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1.

Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог до відповідача 1 необхідно відмовити.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Щодо заявленого клопотання про зобов`язання подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, якою врегульовано питання судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи характер спірних правовідносин та склад учасників справи, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження обґрунтованості побоювань позивача щодо невиконання відповідачем 2 даного судового рішення, зокрема, не зазначення конкретних випадків невиконання відповідачем 2 рішень судів в аналогічних спорах, суд вважає, що підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення у даний справі відсутні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, інших судових витрат не заявлено.

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 536,80 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, - ГУ ПФУ у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 77, 132, 139, 143, 241 246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №77 від 05.12.2022, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, час проходження строкової військової служби з 10 жовтня 1980 року по 25 жовтня 1983 року та період роботи у колгоспі імені Ілліча з 15 червня 1989 року по 2 лютого 1995 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 28.11.2022, подану ОСОБА_1 , та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; .

Повне судове рішення складено 12.05.2023.

Суддя М.О. Семененко