Справа № 148/519/23
Суддя: Дамчук О. О.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 148/519/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Дамчук О.О.,

при секретарі Носулько К.П.

представника позивача Кравець В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа ТВО начальника Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження в справі.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа ТВО начальника Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження в справі, посилаючись на те, що 09.03.2023 тво. начальника Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майором Ярмоленком І.В. винесена постанова № 322 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 грн. Підставою для винесення вказаної постанови слугувало те, що він, будучи належним чином повідомлений про необхідність 02.03.2023 на 07:00 год. прибути до Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, нібито відмовився сідати в автобус для відправки у складі команди НОМЕР_1 , чим порушив абз. 2 ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з подальшим закриттям справи про адміністративне правопорушення, з огляду на таке. Йому не було вручено копії протоколу про адміністративне правопорушення, а також не було повідомлено про місце, дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Крім того, оскаржувана постанова прийнята відповідачем внаслідок неправильного трактування ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 64 Конституції України. Так, відповідачем проігноровано, що позивач належить до релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», віровчення якої не допускає користування зброєю, та не враховано даної обставини при винесенні постанови, вважає лист № 437/3 від 01.03.2023 наданий на його заяву від 27.02.2023 про заміну військової служби під час мобілізації альтернативною (невійськовою) незаконним та таким, що порушує його конституційні права.

Оскільки позивач не був проінформований про дату, час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, відповідач порушив право позивача на особисту участь у розгляді справи та на захист, а тому постанова № 322 від 09.03.2023 за справою про адміністративне правопорушення є неправомірною.

За таких обставин позивач просить постанову № 322 від 09.03.2023, винесену тво начальника Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майором Ярмоленком І.В., про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП визнати незаконно і скасувати, провадження у справі закрити, вирішити питання щодо судових витрат.

В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Кравець В.А., позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Позивач суду пояснив, що 27.02.2023 йому вручили повістку про виклик до Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 07:00 год. 02.03.2023 на відправку для проходження військової служби під час мобілізації. Цього ж дня позивач подав до Тульчинського РТЦК та СП заяву (вх. № 92 від 27.02.2023), щодо заміни військової служби під час мобілізації альтернативною не військовою через релігійні переконання та надав відповідну довідку на підтвердження належності до релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», віровчення якої не допускає користування зброєю. На вказану дату та час він з`явився, та отримав лист № 437/3 від 01.03.2023, яким йому було відмовлено у проходженні альтернативної (невійськової) служби, чим порушені його Конституційні права. Також, 02.03.2023 відносно нього склали протокол № 287 про адміністративне правопорушення та постанову № 287 від 02.03.2023 про накладення на нього адміністративного стягнення за неявку до Тульчинського РТЦК та СП на 02.03.2023, яка була складена формально, без його участі та не відповідала дійсним обставинам справи. Дані протокол та постанова йому вручені не були, він лише знайомився з ними, поставив підписи та сфотографував дані документи, які долучив до справи. В подальшому постанову № 287 від 02.03.2023 зафіксовану на фото він оскаржив до Тульчинського районного суду Вінницької області та провадження у даній справі ще не закінчено, оскільки перебуває в апеляційній інстанції. 13.03.2023 на його адресу надходить постанова від 09.03.2023 № 322 про накладення на нього адміністративного стягнення у розмірі 3400 грн за відмову 02.03.2023 від відправки до військової частини у складі команди НОМЕР_1 , у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Як зазначено у постанові № 322 від 09.03.2023 дана постанова прийнята на підставі протоколу № 287 від 01.03.2023, однак протокол № 287 був складений 02.03.2023 та за цим протоколом його вже було постановою № 287 від 02.03.2023 притягнуто до адміністративної відповідальності. Про розгляд 09.03.2023 протоколу № 287 від 02.03.2023 повідомлений не був. Просив позов задовольнити.

Представник позивача, адвокат Кравець В.А., зазначила, що оскаржувана постанова винесена з порушенням процесуального порядку розгляду справи, встановленого КУпАП. Розгляд справи проведено у відсутність позивача, без належного повідомлення про час та місце розгляду справи, без з`ясування та врахування всіх обставин, зокрема тієї, що її клієнт є членом релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», віровчення якої не допускає користування зброєю. Вказані обставини позбавили позивача скористатися правовою допомогою, правами передбаченими ст. 268 КУпАП. При цьому наголосила, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатися за процедурою, визначеною законодавством для кримінальних правопорушень, в тому числі із забезпеченням особі права на захист. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Ліщина Я.М., та третя особа: ТВО начальника Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Ярмоленко І.В., в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. За підписом начальника Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представників центру. Також 08.05.2023 за його підписом від центру до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначається про те, що позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим. Перелік підстав, через які військовозобов`язані не можуть бути призвані на військову службу по мобілізації визначено в ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Цей перелік є вичерпним. Неможливість проходження військової служби з релігійних переконань у цьому переліку відсутня. Тому релігійні переконання не є пом`якшуючою обставиною або обставиною, що виключає адміністративну відповідальність позивача. З огляду на що просить в позові відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується наданими до суду матеріалами, позивач являється придатним до військової служби та не має права на відстрочку відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», докази на спростування даного твердження матеріали справи не містять.

27.02.2023 ОСОБА_1 було вручено повістку щодо з`явлення 02.03.2023 на призовний пункт для відправки до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби (а.с.47).

27.02.2023 вх. № 92 Тульчинський РТЦК та СП отримав від ОСОБА_1 заяву з проханням проходження альтернативної (невійськової) служби у відповідності з ч. 4 ст. 34 Конституції України (а.с.12).

Згідно копії довідки № 870 від 22.02.2023, виданої головою Керівного комітету Релігійної організації "Релігійний центр Свідків Єгови в Україні», ОСОБА_1 призначений 11.12.2022 на посаду священнослужителя старійшиною (єпископом) збору (а.с.11).

Під час особистої явки 02.03.2023 до Тульчинський РТЦК та СП ОСОБА_1 надали відповідь від 01.03.2023 № 437/3 на вказану заяву з відмовою, посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 35 Конституції України, здійснення права на альтернативну (невійськову) службу можливо лише у мирний час, а під час воєнного стану можливість альтернативної (невійськової) служби не можлива, оскільки не визначена у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с.13).

Не погоджуючись з вказаним листом ОСОБА_1 02.03.2023 знов зауважив, що готовий нести альтернативну (невійськову) службу і що неприйняття до уваги цей факт порушує його конституційні права. Після чого його ознайомили з протоколом № 287 від 02.03.2023 та постановою № 287 від 02.03.2023.

Із змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про явку 02.03.2023 до Тульчинський РТЦК та СП не з`явився, чим порушив абз.2 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та повідомлено про розгляд справи 02.03.2023 у кабінеті 21 Тульчинський РТЦК та СП (а.с.14,49).

Постановою № 287 від 02.03.2023 його було визнано винним за вказаним у протоколі № 287 від 02.03.2023 складом адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400,00 грн (а.с.15).

Дану постанову оскаржено до Тульчинського районного суду та справа перебуває на розгляді в апеляційній інстанції.

13.03.2023 на адресу позивача надійшло поштове відправлення від Тульчинський РТЦК та СП (а.с.17,17 зворот) з постановою № 322 від 09.03.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за вказаним у протоколі № 287 від 02.03.2023 складом адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Із змісту постанови № 322 від 09.03.2023 вбачається, що вона складена на підставі протоколу № 287 від 02.03.2023 та ОСОБА_1 09.03.2023 на розгляд справи до Тульчинського РТЦК та СП не з`явився. (а.с.19).

Вирішуючи даний спір, суд виходить із такого.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Із змісту ч.1 ст. 61 Конституції України вбачається, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 статті 22 Закону України „Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

За приписами частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право:

знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно до ч.1 ст. 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Частиною 2 ст. 277 КУпАП не передбачені спеціальні строки розгляду справ про правопорушення передбачені ст. 210-1 КУпАП.

Аналіз наведених вище правових норм, дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення за частиною 2статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. У процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210-1 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

З аналізу досліджених в ході судового розгляду доказів суд доходить висновку, що при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності вищевказаних вимог закону дотримано не було. Так, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, суду беззаперечно не доведено, що позивач був завчасно повідомлений за три доби до дати розгляду справи відносно нього. Адже, як вбачається зі змісту постанови № 322 від 09.03.2023 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 09.03.2023 року на розгляд справи не з`явився, хоча про час, дату та місце її розгляду був повідомлений під час складання протоколу № 287 від 01.03.2023 (а.с.19 зворот).

Із змісту протоколу № 287 від 02.03.2023 (а.с.14) вбачається, що розгляд справи призначено на 02.03.2023 та такий розгляд відбудеться в кабінеті № 21. Крім того, як ствердив позивач в судовому засіданні, даний протокол № 287 від 02.03.2023 та постанова № 287 від 02.03.2023 не складались при ньому, а були надані йому одночасно для підпису та копії даних документів йому не вручались. На спростування даних доводів відповідачем доказів не надано. Сумнівними, на переконання суду, є доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 був обізнаний щодо розгляду справи відносно нього 09.03.2023. Адже, з копії протоколу про адміністративне правопорушення № 287 від 02.03.2023 вбачається, що розгляд справи призначений на 02.03.2023, тобто на дату коли було винесено постанову у справі № 287.

В матеріалах справи наявні докази про винесення постанови № 287 від 02.03.2023 на підставі протоколу № 287 від 02.03.2023 в якому зазначено склад адміністративного правопорушення, який також узятий за підставу при винесені оскаржуваної постанови № 322 від 09.03.2023.

З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що постанова №322 від 09.03.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена з порушенням норм чинного законодавства та є неправомірною, оскільки в Україні принцип «non bis in idem» закріплено в ч. 1 ст. 61 «Конституції України»: «Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення».

Доводи позивача є обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, відповідачем на їх спростування не надано належних та допустимих доказів.

Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на зазначене, оскільки при винесені оскаржуваної постанови не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст.77 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене вище у своїй сукупності, суд дійшов висновку про те, що оскаржувану постанову винесено з порушенням чинного законодавства та недотриманням процедури здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування відповідної постанови із закриттям провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що позивач під час звернення до суду з позовною заявою, просив також стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу.

На підтвердження витрат на правову допомогу заявником надано: квитанцію до прибуткового касового ордера від 20.03.2023 (а.с.22) договір про надання професійної (правничої) допомоги від 20.03.2023 (а.с.21), з яких вбачається, що фіксована сума вартості наданої ОСОБА_1 правничої допомоги становить 12 000,00 грн.

Відповідно до п.п. 1.1 Договору про надання правової допомоги між Адвокатським бюро «Кравець В.А.» та ОСОБА_1 (а.с.21) вбачається, що бюро приймає доручення клієнта з питань оскарження постанови № 322 від 09.03.2023 винесеної ТВО начальника Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Також відповідно до п.3 зазначеного договору фіксована сума вартості послуг за даним договором становить 12000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, всі копії документів завірені представником відповідача з дотриманням положень статті 94 КАС України, копія квитанції від 20 березня 2019 року підтверджує сплату ОСОБА_1 суми 12000,00 грн (підстава - Договір про надання правової допомоги від 20.03.2023).

Суд враховує позицію Верховного Суду у справі № 640/18402/19, постанова від 28 грудня 2020 року про те, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тому на користь позивача слід також стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, статтями 247, 268, 279 , 280, 293 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа ТВО начальника Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання незаконною і скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження в справі, задовольнити.

Постанову № 322 від 09.03.2023, винесену ТВО начальником Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки майором Ярмоленко І.В. про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП скасувати, закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 536,80 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 понесені останнім витрати на правову допомогу за Договором про надання правової допомоги від 20.03.2023 року у розмірі 12000,00 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.05.2023 року

Суддя О.О. Дамчук