Справа № 260/688/23
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/688/23 пров. № А/857/5143/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року про повернення позовної заяви в справі №260/688/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправними дій, скасування наказу та стягнення моральної шкоди, -

суддя в 1-й інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення 06.03.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі відповідач), в якому просив 1) поновити строк на оскарження наказу № 1 - СГ від 25 травня 2022 року начальника Головного Управління Держгеокадастру у Закарпатській області С.Бокша, як такий, що пропущений з поважних причин; 2) визнати протиправними дії начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Світлана Бокша щодо винесення наказу № 1-СГ від 25 травня 2022 року про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 ; 3) скасувати наказ № 1-СГ начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Світлана Бокша від 25 травня 2022 року про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 ; 4) стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять) тисяч гривень; 5) стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області понесені судові витрати.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для подання заяви, в якій надати пояснення та докази на їх підтвердження, які б свідчили про існування об`єктивних перешкод позивачеві звернутися до суду з позовом з дати прийняття оскаржуваного наказу, в межах строку визначеного ст.122 КАС України.

27 лютого 2023 року позивач на виконання вимог ухвали надав суду заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, зокрема, встановлення судового контролю по справі № 260/4112/21, однак згідно ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року в задоволенні заяви про встановлення судового контролю на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі № 260/4114/21 відмовлено. Разом з тим, зазначає скаржник, що 08 червня 2022 року звертався із скаргою до в.о. голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з приводу виконання рішення суду, однак отримав листа без реагування щодо невиконання рішення суду. Також апелянт вказує, що 21 липня 2022 року звернувся із скаргою до Міністра аграрної політки та продовольства України та листом на вказану скаргу було зобов`язано начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області виконати рішення суду шляхом видачі наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отже позивач вважає, що ним застосоване досудове врегулювання спору шляхом встановлення судового контролю та поданням скарг щодо невиконання рішення суду. Окрім того, зазначає, що враховуючи карантинні обмеження, воєнний стан в Україні, періодичні повітряні тривоги та вжиття відповідних заходів щодо власної/сім`ї безпеки, а також постійні відключення електроенергії в м. Ужгороді Закарпатській області строк на оскарження наказу № 1 -СГ від 25 травня 2022 року начальника Головне Управління Держгеокадастру у Закарпатській області пропущений з поважних причин.

Також на адресу апеляційного суду позивач подав письмові пояснення, в яких додатково наголошує на введення в країні карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) як на підставу для продовження/ поновлення пропущеного строку.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та письмові пояснення в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Ст.5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом передбачено встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами, з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Аналіз наведених положень вказує на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

За встановлених обставин, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому, зокрема, просить визнати протиправними дії щодо винесення наказу № 1-СГ від 25 травня 2022 року про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 та, відповідно, скасувати наказ № 1-СГ начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Світлана Бокша від 25 травня 2022 року про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 .

З означеним наказом позивач ознайомився 31.05.2022 року, отримавши його поштовою кореспонденцією №195, що стверджується апелянтом.

Отже про порушення своїх прав позивач дізнався 31 травня 2022 року, однак з позовом звернувся лише 13 лютого 2023 року, тобто з пропуском установленого процесуальним законом шестимісячного строку звернення до суду.

Водночас відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Зміни до Конституції України щодо правосуддя 2016 року зумовили появу нових підходів до механізму реалізації принципу обов`язковості виконання судового рішення під час вирішення публічно-правових спорів у зв`язку із закріпленням в Основному Законі України положення про те, що відповідальність за виконання судового рішення покладено на державу, а контроль за цим процесом на суд, що ухвалив відповідне рішення. Судовий контроль є важливою конституційною гарантією забезпечення обов`язковості судового рішення. Це означає, що таке рішення буде виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (відповідно до приписів резолютивної та мотивувальної частини рішення).

Досудове врегулювання спору полягає у вчиненні сукупності дій, за допомогою якого юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій.

Відповідно до матеріалів справи, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 260/4112/21 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 260/4112/21 скасоване та прийнято нове рішення, яким, зокрема зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, і врахуванням висновку суду.

На виконання вказаної постанови, Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області було прийнято наказ від 25 травня 2022 року № 1-СГ про відмову позивачу у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Не погоджуючись із вказаним наказом позивач звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення (постанови) у справі № 260/4112/21 в порядку статті 382 КАС України, однак ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року в справі № 260/4112/21 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року у справі № 260/4114/21 було відмовлено.

У зв`язку із чим, позивач вважає, що ним застосоване досудове врегулювання спору встановлення, у зв`язку із чим, з дня постановлення апеляційною інстанції ухвали - 22 листопада 2022 року, тримісячний строк на оскарження наказу № 1 -СГ від 25 травня 2022 року не пропущено.

Окрім того, позивач зазначає, що 08 червня 2022 року звертався із скаргою до в.о. голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з приводу виконання рішення суду, однак отримав листа без реагування щодо невиконання рішення суду.

Позивач вважає, що в.о. голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру мав вжити заходи для надання доручення (вказівки) своєму підлеглому керівнику нижчої ланки ОСОБА_2 видати відповідний новий наказ.

21 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Міністра аграрної політки та продовольства України, листом, на вказану скаргу було зобов`язано начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області виконати рішення суду шляхом видачі наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте, як зазначає позивач, судове рішення щодо надання йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки виконане не було.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що досудове врегулювання спору полягає у вчиненні сукупності дій, за допомогою якого юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій.

Таким чином судовий контроль спрямований, зокрема, на виконання вже ухваленого судового рішення, позаяк досудове врегулювання спору спрямоване на вирішення нового конфлікту поза судовим рішенням, що ухвалене до виникнення відповідного спору.

А відтак, звернення до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення (постанови) у справі № 260/4112/21 не є, в розумінні КАС України, досудовим врегулюванням спору.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, наведені позивачем обставини не можуть вважатися такими, що об`єктивно є непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, оскільки законодавством не передбачена обов`язковість досудового порядку вирішення такого спору.

Колегія суддів визнає слушними доводи суду першої інстанції про те, що вчинення дій щодо врегулювання спору у досудовому порядку шляхом тривалого листування з відповідними органами не можна вважати поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки ця обставина не є непереборною та такою, що унеможливила своєчасне звернення до суду.

В аспекті доводів апеляційної скарги позивача, про реалізацію останнім врегулювання спору у досудовому порядку шляхом оскарження спірного наказу до органу влади вищого рівня, то колегія суддів звертає увагу, що з результатом такого позивач був ознайомлений ще 09 серпня 2022 року.

Позивач свідомо попередньо обрав зазначений вище спосіб захисту свого права, який не приніс очікуваного результату, та, дочекавшись спливу строку з моменту отримання відповіді на подану скаргу, лише 13 лютого 2023 року звернувся до суду з даним позовом.

Усі подальші наведені позивачем обставини (події) мають суб`єктивний характер та пов`язані з обраним способом з`ясування результату виконання рішення посадової особи вищого рівня за скаргою позивача, та не мають відношення до прав або можливостей звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження наказу 1-СГ від 25 травня 2022 року.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Суд зазначає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Щодо обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, позивач вказав на наявність карантинних заходів в Україні, які запроваджені з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Посилаючись на введення в державі карантинних обмежень у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), позивач не надав жодного доказу на підтвердження обставин, пов`язаних із такими подіями, які мали місце у відношенні безпосередньо до нього та об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду в межах шестимісячного строку.

При цьому зазначає, що з 05 вересня 2022 року по 12 вересня 2022 року переніс хворобу COVID-19, що підтверджується довідкою № 69 про термін тимчасової непрацездатності виданою 24 лютого 2023 року КНП "Перечинський центр медико - санітарної допомоги" Перечинської міської ради.

Так, як судом зазначалося, що позивач оскаржує наказ від 25 травня 2022 року № 1-СГ, з даним позовом звернувся до суду 13 лютого 2023 року, тобто зі спливом більше 8 місяців, при цьому відповідно до вищевказаної довідки перебував у стані тимчасової непрацездатності 8 календарних днів.

Відтак, доводи позивача про необхідність поновлення строку звернення до суду, не містить посилання на обґрунтовані, поважні причини пропуску строку звернення до суду та взаємозв`язку таких причин із обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, а тому вказана обставина не є підставою для поновлення строку звернення до суду за такий тривалий проміжок часу (у порівнянні із встановленим законом строком звернення до суду).

Пропуск строку звернення до суду апелянт також обґрунтовує введенням в Україні воєнного стану.

Як вірно встановив суд першої інстанції, сам лише факт запровадження воєнного стану на території України, без обґрунтування неможливості звернення позивачки до суду у передбачені КАС Україні строки, без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви та вважатися безумовною причиною для поновлення цих стоків.

В даному контексті окружним судом підставно зазначено, що з 24 лютого 2022 року і по час звернення з позовною заявою, на території Закарпатської області (за місцем реєстрації та проживання позивача) воєнні дії не ведуться, транспорт та зв`язок працює у штатному режимі, а відтак відсутні підстави вважати, що із введенням воєнного режиму на території України існували об`єктивні перешкоди позивачеві, який проживає в Закарпатській області звернутися до суду, який також знаходиться в Закарпатській області з відповідним позовом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 листопада 2022 року в справі № 990/115/22 вказала на те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Суд першої інстанції слушно звернув увагу на ту обставину, що загальна тривалість повітряних тривог у Закарпатській області сумарно становила 11 днів 14 годин 40 хвилин, однак позивач звернувся з позовом 13 лютого 2023 року, тобто майже через 3 місяці після закінчення перебігу встановленого строку звернення до суду. Періодичність та сукупна тривалість повітряних тривог не були такими, що могли перешкодити позивачеві без зволікань звернутись з позовом до суду.

Водночас докази того, що відключення електричної енергії на території м. Ужгород мало місце у період з травня 2022 року по листопад 2022 року, що у свою чергу могло завадити позивачу звернутись до суду з даним позовом у шестимісячний строк, позивач не надав, судом не встановлено.

При цьому, позивачем не надано суду і доказів відсутності електроенергії такої тривалості (протягом декількох днів або ж тижнів), щоб це завадило подати позов у найкоротший після того, як відпали обставини, які б об`єктивно, на думку позивача, перешкоджали своєчасному зверненню до суду, після спливу встановленого ст.122 КАС України, строк, зокрема, не обґрунтовано неможливості звернутися із позовною заявою в години подачі електроенергії споживачам.

Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що враховуючи тривалість пропуску строку звернення до суду та відсутність поважних причин такого пропуску, поновлення пропущеного строку у цьому правовому спорі не буде виправданим та буде порушувати принцип правової визначеності.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року про повернення позовної заяви в справі №260/688/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 10 травня 2023 року.