Справа № 297/897/23
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 297/897/23 пров. № А/857/6252/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Берегівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області до громадянина Республіки Непал ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за апеляційною скаргою громадянина Республіки Непал ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2023 року (суддя Ільтьо І.І., м. Берегово)

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року Берегівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до громадянина Республіки Непал ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 місяців

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2023 року позов задоволено. Затримано та поміщено громадянина Республіки Непал ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців з метою забезпечення видворення за межі території України. Рішення звернено до негайного виконання.

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржив відповідач. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що у позивача не було підстав для подання позову про затримання відповідача, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач умисно не виконував рішення про примусове повернення. Також відсутні підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Також вказав, що із тексту оскарженого рішення не видно, що позивач звернувся чи звертався до суду з позовом про видворення відповідача. Крім того, позивач був позбавлений права на правову допомогу.

У судовому засіданні представник апелянта Воробей П.О. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 березня 2023 року начальником Берегівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області затверджено прийняте рішення про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Непал ОСОБА_1 та роз`яснено йому про зобов`язання покинути територію України у строк до 04.03.2023.

Відповідача було повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства прийнято рішення про його примусове повернення. У вказаному рішенні міститься зобов`язання відповідача не пізніше 04.03.2023 залишити територію України. Зазначено, що з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку в разі ухилення виїзду за межі України громадянин Республіки Непал ОСОБА_1 ознайомлений. Вказане стверджується його особистим підписом на рішенні.

Станом на день розгляду позовної заяви вказане рішення громадянином Республіки Непал ОСОБА_1 не виконано.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні документи, на підставі яких він може вибути з території України, він не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому останній порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та фактично незаконно перебуває на території України. Отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Згідно частини 1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Згідно частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Виходячи з цієї норми, законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства документа, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства

Згідно п.12 р. ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року №141, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках..

Згідно ч.3 та 4 цієї статті Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Із системного аналізу норм ст.ст.26 та 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» видно, що процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове видворення, яке може бути оскаржено до суду.

При цьому приписи ст.289 КАС України є спеціальними по відношенню до норми ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше ніж вказаний Закон, тому у випадку, що розглядається, користуються пріоритетом у застосуванні.

Тобто, підставою для задоволення позову про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України є невиконання ним рішення про його видворення.

Як видно з матеріалів справи, 23.03.2023 працівниками Берегівського відділу ГУ ДМС України у Закарпатській області виявлено громадянина Республіки Непал ОСОБА_1 . У подальшому при перевірці законності перебування вказаного іноземця та отриманих пояснень встановлено, що 16.12.2022 ОСОБА_1 приїхав в Україну через ПП «Старокозаче» з паспортом № НОМЕР_1 , виданим 11.02.2021. Постійного місця роботи не має. Для продовження терміну перебування в Україні або оформлення інших документів для законного перебування на території України до органів та підрозділів ДМС не звертався.

23 березня 2023 року начальником Берегівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області затверджено прийняте рішення про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Непал ОСОБА_1 та роз`яснено йому про зобов`язання покинути територію України у строк до 04.03.2023. Вказане рішення отримано відповідачем 23.03.2023 (а.с.6-7).

Вищезазначене рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржено та, відповідно, є чинним.

Підставою прийняття даного рішення слугував факт проживання відповідача без відповідних документів, що дають право на проживання на території України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України.

Під час розгляду справи не було встановлено наявності у відповідача належного паспортного документу для виїзду з території України, на підставі якого він може вибути з території України в добровільному порядку.

Крім того, відповідач не підтвердив законні джерела отримання доходу та наявність коштів для повернення у країну походження

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, відноситься до осіб, яким надано статус біженця і є особою, яка потребує додаткового захисту, останній не підпадає під захист ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Враховуючи, вимоги вказаних правових норм, а також, що у відповідача відсутні документи, на підставі яких він може вибути з території України, він не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, порушення відповідачем вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та фактично незаконне перебування на території України, тому правомірним є задоволення позову про затримання останнього з поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на 6 місяців з метою забезпечення видворення за межі території України.

Що стосується порушення права на захист, про яке висловив відповідач у апеляційній скарзі, то апеляційний суд звертає увагу те, що у матеріалах справи є докази надання відповідачу безоплатної вторинної правової допомоги, зокрема доручення № 267/20-к-23 для надання безоплатної вторинної правової допомоги, видане 29.03.2023 Луцьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної допомоги адвокату Воробею П.О. для представництва інтересів відповідача.

Щодо покликання апелянта на процесуальні порушення, допущені позивачем, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 272, 289, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянина Республіки Непал ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 березня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 11.05.2023