Справа № 580/2044/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року справа № 580/2044/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

22.03.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду у встановленому законом порядку його заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яку подано в 2022 році;

зобов`язання відповідача повторно розглянути його заву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, яку подано в 2022 році.

Обґрунтовуючи зазначив, що влітку 2022 року звернувся заявою через Черкаський ОТЦК та СП про доплату одноразової грошової допомоги. Листом від 01.09.2022 Черкаський ОТЦК та СП надав відповідь про відсутність підстав для оформлення та повторного направлення документів на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги. Після повторної заяви від 20.09.2022 документи направлені за належністю відповідачу. Листом від 22.12.2022 №423/С-1178/883 повідомлено, що вказана вище комісія 17.05.2019 (протокол №61) ухвалила рішення про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 23 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надіслання: суду - відзиву на позовну заяву та всіх письмових і електронних доказів. Згідно з даними довідки про доставку електронного листа ухвалу відповідач отримав 23.03.2023. Позовну заяву відповідач отримав 22.03.2023, що також підтверджується довідкою про доставку в його електронний кабінет.

12 квітня 2023 року ухвалою суд задовольнив заяву (вх.№13060/23) відповідача та продовжив йому строк для надання суду відзиву на позовну заяву та доказів на його обґрунтування до 08 травня 2023 року.

17.04.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№14733/23), в якому серед іншого просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи заначив, що позивач при зверненні до суду не довів факту порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів зі сторони відповідача та не довів того факту, що після прийняття рішення Конституційним Судом України від 06.04.2022 № 3-192/2020 (465/20) у нього виникло право на доплату одноразової грошової допомоги. За результатом розгляду поданих позивачем документів щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 17.05.2019 № 61, позивачу відмовлено у призначенні та виплаті вказаної допомоги, оскільки зміна групи інвалідності відбулась у понад дворічний термін з дня первинного встановлення інвалідності. Не погодившись зі вказаним рішенням позивач оскаржив його до суду. Рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою апеляційної інстанції, у справі № 580/2870/19 у задоволені позову відмовлено. Повторне звернення позивача у зв`язку з наявністю вказаного вище рішення Конституційного суду України не є підставою для повторного прийняття рішення відповідачем, оскільки на підставі поданих позивачем документів таке рішення вже прийнято та оформлено протоколом від 17.05.2019 № 61. Зазначене вище рішення Конституційного суду України не може вплинути на спірні правовідносини, оскільки вони виникли до прийняття такого рішення. Тому право на отримання одноразової грошової допомоги у визначених випадках мають особи, які з 06.04.2022 за встановлених обставин отримали відповідний статус, а не станом на 2020 рік, як вважає позивач.

21.04.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що йому при повторному огляді встановлено ІІ групу інвалідності. З 06.04.2022 норма, яка була підставою для відмови в доплаті одноразової грошової допомоги позивачу втратила чинність та у подальшому зазнала змін. Тому у зв`язку зі вказаними змінами у законодавстві позивач, користуючись правом, визначеним Порядком № 975, звернувся з відповідними документами до уповноваженого органу. За результатом їх розгляду відповідач зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Ухвалою від 21 квітня 2023 року суд відмовив повністю у задоволенні клопотання (вх. від 17.04.2023) відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін.

09.05.2023 від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. Зазначив, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)2022 п.4 ст.16-3 Закону України №2011-ХІІ визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення рішення зазначеним судом. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.03.2023 у справі № 320/7674/20. Тому підстави для перегляду поданих позивачем документів та повторного прийняття рішення комісією Міноборони відсутні.

Всі подані сторонами документи долучені до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки обґрунтованих клопотань від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надійшло, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд дійшов висновку розглянути справу без виклику сторін у судове засідання за наявними письмовими доказами.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 130975 підтверджується, що позивачу 01.11.2018 встановлена ІІ група інвалідності, причиною захворювання зазначено захворювання, пов`язані з захистом Батьківщини.

Згідно з посвідченням від 03.12.2018 серії ААБ № 041986 позивач є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Із листа Черкаського обласного військового комісаріату від 29.01.2019 № 6/8/5/154 суд установив, що з 02.06.2015 після первинного огляду органами МСЕК позивача визнано інвалідом ІІІ групи загального захворювання, а з 02.06.2016 після повторного огляду органами МСЕК інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Рішенням комісії МО України з питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги позивачу призначено і виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у сумі 85260,00грн. З 13.10.2016 після повторного огляду органами МСЕК позивача визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини. У зв`язку зі зміною причинного зв`язку інвалідності вказаною вище Комісією призначено та доплачено різницю між 70-кратним та 150-кратним розміром прожиткового мінімуму в сумі 132240,00грн.

Витягом від 17.05.2019 № 61 з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, підтверджується, що позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги згідно з абз. 2 п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 № 975, у зв`язку зі зміною групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Позивач оскаржив вказане рішення до Черкаського окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 580/2870/19. Рішенням від 25 листопада 2019 року зазначений суд задовольнив позовні вимоги повністю. Визнав протиправним і скасував рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 17.05.2019 №61, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Зобов`язав відповідача повторно розглянути матеріали та вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з урахуванням висновків у мотивуючій частині цього рішення суду. Постановою Шостий апеляційний адміністративний суд від 27 квітня 2020 року задовольнив апеляційну скаргу відповідача, скасував рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 та ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Листом від 01.09.2022 № 6/8/5/1740 Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомив позивачу, що розглянув його заяву з копіями документів для призначення одноразової грошової допомоги. Питання призначення позивачу вказаної вище допомоги у зв`язку зі зміною групи інвалідності вже розглянуте Комісією раніше та за результатом розгляду прийнято вказане вище рішення від 17.05.2019 № 61 про відмову у призначенні. Тому підстав для оформлення та повторного направлення документів на адресу відповідача та розгляд комісії немає.

19.09.2022 позивач звернувся заявою до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просив направити документи відповідачу щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у більшому розмірі для розгляду комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум для прийняття рішення згідно з чинним законодавством. У заяві посилався на рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)2022, яким визнано неконституційним п.4 ст.163 Закону України №2011-ХІІ та викладення зазначеної норми Закону у новій редакції.

Листом від 22.12.2022 № 423/С-1178/883 відповідач на звернення позивача повідомив про ухвалення вказаного вище рішення комісії про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Згідно з п.8 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Оскільки під час повторного огляду органами МСЕК 01.11.2018 позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи (після закінчення трьох річного терміну), підстав для доплати одноразової грошової допомоги немає.

Тому позивач звернувся до суду.

Суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст.41 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п.б ч.1 ст.16-2Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Згідно з п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону №2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04.07.2012 № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» ( далі - Закон №5040-VI).

Відповідно до п.4 наведеної норми якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З метою реалізації ст.16-3 Закону №2011-XII Кабінет Міністрів України затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який набрав чинності з 24.01.2014 (далі - Порядок №975).

Згідно з підп.1 п.6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;

300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;

Відповідно до п.12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 13 Порядку №975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Отже, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).

Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п.8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати одноразової грошової допомоги, введені з 01.01.2014. Тому положення п.4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) п.4 ст.163 Закону №2011-XII доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Отже, у разі якщо інвалідність особі вперше встановлена до 01.01.2014, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.

Суд урахував, що позивач звертався раніше до відповідача з відповідним пакетом документів щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності. За результатом розгляду документів відповідач на підставі п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII прийняв рішення від 17.05.2019 № 61 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, яке позивач у подальшому оскаржив до суду. Правомірність рішення відповідача підтверджена рішення суду у вказаній вище справі. Надалі Конституційний Суд України рішенням від 6 квітня 2022 року № 1-р(II)/2022 Справа № 3-192/2020(465/20), на яке посилався позивач у заяві до відповідача та позові, визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами зауваживши, що пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказані обставини стали приводом для повторного звернення позивача заявою до відповідача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Проте інших фактів і документів, аніж щодо яких відповідач вже прийняв рішення, правомірність якого підтверджена судом, не встановлено.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч.1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права. Зокрема, у ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Отже, ухвалення Конституційним Судом України рішення про визнання неконституційним пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами не впливає на правовідносини, що склалися до дати його ухвалення.

Фактичні обставини свідчать, що рішення відповідача від 17.05.2019 № 61 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу прийняте у часі дії норми п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII, яка передбачала обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності є підставою для виплати одноразової грошової допомоги. Оскільки позивачу постановою від 27 квітня 2020 року в адміністративній справі № 580/2870/19 Шостий апеляційний адміністративний суд відмовив повністю у задоволенні позову позивача про визнання протиправним і скасування рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 17.05.2019 №61, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та зобов`язанні відповідача повторно розглянути матеріали та вирішити питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в порядку та розмірах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, наявність рішення Конституційного Суду України щодо норми закону, якими суд керувався, не створює підстав для повторного розгляду відповідачем заяви позивача та документів щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Таким чином ініціюючи повторний розгляд відповідачем тих самих документів щодо одного і того ж факту позивач прагне переглянути вже вирішений судом спір та ставить під сумнів правовідносини, які набули статусу вирішених. У цьому контексті суд акцентує, що згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Тобто, перш за все для всіх учасників спору. Отже, відповідач не може переглянути з тих самих підстав, які оцінені судом, власне рішення, правомірність якого підтверджена у судовому порядку. Такий перегляд не передбачений і нормативно-правовими актами. Оскільки інших обставин і фактів, документів після набрання вказаним вище рішенням Конституційного Суду України, позивач відповідачу не надав, спірна бездіяльність правомірна та відсутні підстави для зобов`язання відповідача виконувати зазначені у позовних вимогах дії.

Зважаючи на результат вирішеного спору та відсутність доказів понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору за звернення з позовною заявою до адміністративного суду, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 6; ) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду у встановленому законом порядку його заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, яку подано в 2022 році;

зобов`язання повторно розглянути його заву про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, яку подано в 2022 році.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 12.05.2023.