Справа № 160/6711/23
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2023 року Справа № 160/6711/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю "Мотронівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Приватного виконавця Виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича про визнання протиправними дії та скасування постанов,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича, в якій позивач просить:
- постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 14.03.23р.,
- постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 14.03.23р.;
- постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 16.03.2023р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовну заяву ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду документ про сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн.
ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» 26.04.23р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви.
01.05.2023 р. ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження на 09.05.23 року, відповідачу запропоновано надати відзив в термін, враховуючи терміни розгляду справи даної категорії згідно ст.287 КАС України.
В засідання 09.05.2023 року сторони не з`явились, позивач просив розглянути справу без участі його представника.
Справу відкладено на 11.05.2023 року.
В судове засідання сторони не з`явились, належним чином повідомлені.
Від відповідача відзив до суду не надходив.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вказані постанови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідачем не вчинено жодних виконавчих дій у виконавчому провадженні, про відкриття провадження позивач не повідомлений, а рішення суду виконано позивачем добровільно в день набрання законної сили рішенням суду.
Також, позивач зазначив, що у відповідача законодавчо визначених підстав нарахувати та стягнути з позивача основну винагороду та витрати виконавчого провадження не було, при цьому на звернення позивача безпосередньо до приватного виконавця з заявою про повернення стягнутих коштів не привело до результату, відповіді від нього не отримано, що свідчить про порушення приватним виконавцем прав позивача.
У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
21 лютого 2023 року Господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення по справі № 904/3770/22 про стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРСПЕЦСЕРВІС» 421179,71 грн., яке набрало законної сили 14.03.2023р.
ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» звернулось до суду про розстрочення рішення, та Господарським судом Дніпропетровської області призначено на 14.03.2023р. на 15:45 год до розгляду заяву ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.02.2023 у справі № 904/3770/22.
14.03.2023 року Господарським судом Дніпропетровської області винесено ухвалу по справі № 904/3770/22, якою у задоволенні заяви ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2023 у справі № 904/3770/22 було відмовлено. Представник ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» не був присутній у судовому засіданні 14.03.23р. в зв`язку з наявною загрозою для життя через масові ракетні атаки російської федерації та віддаленістю розташування підприємства Позивача від приміщення суду. Повний текст даної ухвали складено, підписано судом та надіслано на офіційну електрону адресу ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» 15.03.2023р.
Проте, як зазначив позивач, згідно даних бухгалтерського обліку Позивача 15.03.23р. о 16:45 з розрахункового рахунку ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» примусово були списані грошові кошти в сумі 463518,87 грн. на рахунок приватного виконавця Осельського Євгена Сергійовича. Призначення платежу: примусове стягнення за ВП 71291131 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 14.03.23р. у справі № 904/3770/22 з урахуванням суми основної винагороди приватного виконавця згідно постанови про стягнення з боржника основної винагороди № 71291131 від 14.03.23р. та постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 71291131 від 14.03.23р., на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРСПЕЦСЕРВІС».
На дату здійснення оплати Позивач не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, не був повідомлений про початок примусового виконання вищеназваного рішення суду.
16.03.23р. приватним виконавцем Осельським Є.С. на розрахунковий рахунок ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» була повернута сума у розмірі 421092,71 грн. згідно наказу №904/3770/22, що видав 14.03.23р. суддя господарського суду Дніпропетровської області Фещенко Ю.В., без суми основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.
Таким чином, позивач вважає, що фактично не було здійснено стягнення в примусовому порядку. А за своєю правовою природою основна винагорода приватного виконавця це винагорода, яка сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується, виходячи з фактично стягнутої суми.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частинами 1, 2 статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Як встановлено з матеріалів справи та з Автоматизованої системи виконавчого провадження 14.03.2023 року на адресу приватного виконавця Осельського Є.С надійшла заява про відкриття виконавчого провадження разом з наказом та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/3770/22 про стягнення з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКРСПЕЦСЕРВІС» 421179,71 грн., яке набрало законної сили 14.03.2023р.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1404-VIIІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:
1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;
2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;
3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;
4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;
5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Тією ж датою - 14.03.2023 року - приватний виконавець Осельський Є.С. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочав виконавчі дії.
Позивач означену постанову не оскаржує.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Частиною третьою статті 31 Закону № 1403-VIII передбачено, що розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі по тексту - Порядок № 643).
Згідно статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VIII основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:
1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;
2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.
Відповідно до пункту 12 Порядку № 643 розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Відповідно до частини 7 статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
14.03.2023 року разом з постановою про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець Осельський Є.С прийняв постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.
Викладене, на переконання суду, свідчить, що приватний виконавець зобов`язаний одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди, в якій навести розрахунок останньої та порядок її стягнення. Така постанова виноситься незалежно від початку примусового виконання.
Таким чином, винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.
Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 21 липня 2022 року в справі № 320/6215/19.
Також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу № 703/1111/17 та встановив, що виконання боржником судового рішення у добровільному порядку не звільняє його від обов`язку відшкодовувати витрати, що були понесені під час виконавчого провадження з виконання виконавчого документа.
Верховний Суд зазначає, що витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29.09.2016 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (наказ № 2830/5) до видів витрат виконавчого провадження відносяться, зокрема:
- виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;
- пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку;
- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій;
- плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.
Верховний Суд підкреслив, що виконання боржником судового рішення у добровільному порядку не звільняє його від обов`язку відшкодовувати витрати, що були понесені під час виконавчого провадження з виконання виконавчого документа.
В даній справі позивач не оспорює суму витрат виконавчого провадження, а лише вважає що такі витрати відсутні за рахунок добровільного виконання рішення суду.
Крім того, суд зауважує, що про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 480/1558/19 та від 31 травня 2021 року у справі 160/7321/19.
Суд зазначає, що позиція позивача, що він добровільно виконав рішення суду, а відповідач не вчинив будь-яких виконавчих дій у виконавчому провадженні №712911311, є помилковими, виходячи із наступного.
Частиною 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.
Суд встановив, що 14.03.2023 року приватним виконавцем Осельським Є.С після відкриття виконавчого провадження прийнято ряд постанов, крім оспорюваних у цій справі, та вчинено ряд виконавчих дій, в тому числі прийнято постанову про арешт коштів боржника, складено та направлено запит до Міністерства внутрішніх справ про наявність зареєстрованих транспортних засобів у боржника, запит ДФС про наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб підприємців. Вказана інформація того ж дня внесена до Автоматизованої системи виконавчого провадження.
Таким чином, матеріали справи не містять інформації та доказів про добровільне виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження.
Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 14.03.23р.
Щодо постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 16.03.2023р., суд зауважує про таке.
Оскільки виконавче провадження розпочато, будь які дії приватного виконавця в тому числі про повернення стягуваної суми (платіжні інструкції, розпорядження тощо), а також направленні процесуальних документів засобами поштового зв`язку, такі витрати є витратами пов`язаними з організацією та проведенням виконавчих дій.
Отже, підстави для скасування оспорюваних постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження відсутні, тому як наслідок в задоволенні похідної вимоги щодо зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича повернути на розрахунковий рахунок ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГІРНИЧО- ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ витрат виконавчого провадження у розмірі 308,19 грн. також слід відмовити.
14.03.2023 року сформовано платіжні інструкції та направлено до банку.
Згідно виписки банку від 15.03.2023 року проведена операція списання з рахунку ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на депозитний рахунок суми 463518,87 грн. за наказом Господарського суду Дніпропетровської області №904/3770/22 .
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повно та всебічно дослідивши матеріли справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича про скасування постанов.
Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом скасовано постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 14.03.23р., на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2664,50 грн.
Керуючись ст. 9, 77, 90, 139, 241-246, 250, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ТОВ «МОТРОНІВСЬКИЙ ГЗК» до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича, про скасування постанов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 2664,50 грн з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича.
Відповідно до ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Згідно ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
Згідно з ч.3 ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Суддя О.В. Єфанова