Справа № 465/7535/22
Суддя: Мартьянова С. М.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

15.05.2023 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАР №6236036 від 01.12.2022 року,-

встановив:

позивач звернувся до суду, як до адміністративного, з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасуванню постанови серії ЕАР №6236036 від 01.12.2022 року, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6236036 від 01.12.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 126 КУпАП та накладання на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн., а провадження у справі закрити, та стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.12.2022 року, інспектором лейтенантом поліції Солодовніковим В.Г. УПП у Львівській області ДПП, було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6236036, проте, що нібито позивач керуючи транспортним засобом не виконав вимогу д/р 1.3. подвійна суцільна лінія та не пред`явив посвідчення водія у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, чим порушив вимоги 2.4. ПДР, за що його притягнено до відповідальності відповідно до ч.1 ст. 126 КУпАП.

На підставі вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності вважає безпідставним та необґрунтованим, а дії інспектора поліції такими, що суперечать чинному законодавству України.

Відповідачем не було роз`яснено позивачу прав та обов`язків,чим грубо порушив його конституційне право. Відповідачем була винесена постанова про адміністративне правопорушення, а також було порушено право позивача скористатись юридичною допомогою.

Відповідач не долучив до постанови жодних доказів вчинення позивачем правопорушення.

У постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 16.12.2022 року відкрито провадження у адміністративній справі.

Розгляд справи здійснюється за правилами, передбаченими ст. 286 КАС України.

Призначено дану справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

17.01.2023 року на адресу суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає наступне.

01.12.2022 року о 21 год. 42 хв. у м. Львові, вул. Городоцькій, 245 позивач керуючи транспортним засобом Hyndai Accent д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожньої розмітки 1.3 «Подвійна суцільна лінія» і перетнув за що і був зупинений поліцейським Управління. При перевірці документів на вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії. Отже, позивач скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП. Керуючись положенням ст.ст. 33 та 283 КУпАП, Інспектор Управління прийняв по справі рішення про застосування до Позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425,00 грн.

Позивач не пред`явив на вимогу поліцейського документи, а саме посвідчення водія, у спосіб який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія.

Розгляд справи відбувався в присутності особи, що відповідає пункту 8 Інструкції № 1395 від 07.11.2015, з дотриманням вимог пункту 9, а саме було оголошено, яка справа розглядається, з посиланням на пункти ПДР України.

Інспектор Управління приймаючи рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв в межах власної дискреції, яка визначається завданнями та функціями передбаченими Законом України «Про Національну поліцію», КУпАП та посадовою інструкцією поліцейського.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення Інспектор Управління виніс постанову по вказаній справі керуючись статтею 283 КУпАП на місці вчинення правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, від останнього надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника.

Представник відповідача УПП у Львівській області ДПП в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до наступного висновку.

01.12.2022 року о 21.50 год. інспектором роти № 2 батальйону № 1 УПП у Львівській області ДПП лейтенантом поліції Солодовніковим В.Г. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР №6236036, згідно якої ОСОБА_1 01.12.2022 року о 21.42 год. у м. Львові, вул. Городоцькій, 245 водій керуючи транспортним засобом Hyndai Accept д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу д/р 1.3 подвійна суцільна лінія та не пред`явив посвідчення водія у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що мостяться в посвідченні водія чим порушив ч. 2.4.а ПДР керування Т/З особою не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії реєстраційний документ на Т/З, а випадках передбачених законодавством ліцензійної картки на Т/З, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цив. прав. відповідальності власників наземних Т/З, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1ст.126 КУпАП.

Відповідно до ч.1ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року №1306 (із змінами та доповненнями).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини першої статті 9КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктом «а» пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно з пунктом 1.1,1.9. Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці

Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом ч. 1ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 статті, є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення - це формальний склад керування транспортними засобами особами, які не мають права керування цими засобами; передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування; керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею, є вина у формі прямого умислу. Суб`єктами правопорушень, є особи, які здійснюють керування транспортними засобами.

Згідно з п.2,3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно положеньст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення(зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідност.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно з ч.1ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31.01.2018 року.

Так, судом було досліджено відеоматеріали, які були надані представником відповідача до свого відзиву на позовну заяву.

На диску, який досліджено судом, містяться 6 медіафайлів під назвами clip-0, clip-1, clip-2, clip-3, clip-4, clip-5 з яких не можливо встановити чи були дійсно порушені правила ПДР ОСОБА_1 , також не можливо встановити марку та модель автомобіля, оскільки на відео не зафіксовано момент порушення правил дорожнього руху позивачем. Працівники поліції під`їхали до особи коли той виходив з автомобіля припаркованого на підземному паркінгу. Під час з`ясування обставин та перевірки документів позивачем було пред`явлено працівникам поліції водійські права у мобільному додатку «Дія».

Так, у пункті 2 Порядку формування та перевірки електронного посвідчення водія, електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, їх електронних копій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1453, визначено, що електронним посвідченням водія є національне посвідчення водія у формі електронного відображення інформації, що міститься у національному посвідченні водія, разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом, штрих-кодом, цифровим кодом).

Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку, електронне посвідчення водія, електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу формуються засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (Портал Дія) за бажанням особи, яка в установленому законодавством порядку отримала національне посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, за наявності в Єдиному державному реєстрі МВС, Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, які є функціональними підсистемами єдиної інформаційної системи МВС, усіх відомостей, зазначених у національному посвідченні водія, свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, зокрема відцифрованого образу обличчя особи.

Особа, яка в установленому законодавством порядку отримала національне посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, може використовувати електронне посвідчення водія, електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у передбачених законом випадках (пункт 4 вищевказаного Порядку).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому постанову серії ЕАР №6236036 від 01.12.2022, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126КУпАП слід скасувати, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 286 КАС України не передбачено права суду першої інстанції визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що визнання дій інспектора протиправними при винесенні оскаржуваної постанови під час розгляду справи в суді про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності додаткового вирішення не потребують, оскільки скасування постанови включає в себе і перевірку дій інспектора при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Визначаючи суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах справи міститься: копія ордеру серії ВС №1120877 від 09.12.2022 року, Копія договору №09/12/22 про надання професійної правничої допомоги від 09.12.2022 року, копія Акту прийому-передачі наданої професійної допомоги від 06.03.2023 року, відповідно до якого розмір наданої професійної правничої допомоги становить 14250,00 грн.

Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі.

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19.

21.03.2023 року до суду від представника відповідача надійшла заява про зменшення стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій останній просив суд відмовити позивачу у задоволені стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з тим, що заявлений представником позивача розмір явно є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на наведене, та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, доказів у справі, та подання відповідачем клопотання про зменшення розміру заявлених витрат на правничу допомогу, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 2000 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат позивачу саме в зазначеному розмірі.

Відтак, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань останнього, на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Окрім цього, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287,288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 543/775/17, яка є обов`язковою для застосування суду.

Відтак, з відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань останнього, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496, 20 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. ст.77, 243, 244, 246, 250 КАС України, ст.7, 222, 251, 258, 268, 276, 283 КУпАП, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАР №6236036 від 01.12.2022 року задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕАР №6236036 від 01 грудня 2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1ст.126КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судових витрат на відшкодування судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: 80751, Львівська область, Золочівський район, с. Вороняки.

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівський області Департаменту патрульної поліції України, місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Cуддя Мартьянова С.М.