Справа № 260/5266/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/5266/22 пров. № А/857/2941/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Романюк О.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.01.2023р. про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській обл. про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, зобов`язання зарахувати період роботи до загального страхового стажу і призначити пенсію за віком (суддя суду І інстанції: Дору Ю.Ю., час та місце ухвалення судового рішення: 19.01.2023р., м.Ужгород; дата складання повного тексту судового рішення: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.01.2023р. у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Романюк О.П. про поновлення строку на звернення до суду відмовлено; позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Закарпатській обл. про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, зобов`язання зарахувати період роботи до загального страхового стажу і призначити пенсію за віком, залишено без розгляду (а.с.40-44).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який у апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового залишення позову без розгляду (а.с.47-50).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховано пояснень та представлених доказів на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом.

Зокрема, після звернення до пенсійного органу з відповідними документами, позивач вважав, що йому буде призначено спірну пенсію, направлено лист з інформацією про результати розгляду його документів. У подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача в усній та письмових формах, однак чіткої відповіді не отримав.

Лише з листа ГУ ПФ України в Закарпатській обл. № 4166-4214/МП-02/8-0700/22 від 11.11.2022р. він дізнався про те, що йому відмовлено в призначенні спірної пенсії у зв`язку із неврахуванням до стажу роботи періоду трудової діяльності в ЗAT «Тересв`яський ДОК».

Відповідачем ГУ ПФ України в Закарпатській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.75-77).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 06.12.2022р. позивач ОСОБА_1 скерував за допомогою засобів поштового зв`язку до суду першої інстанції позовну заяву, згідно якої просив визнати протиправними дії відповідача ГУ ПФ України в Закарпатській обл. щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком; скасувати рішення відповідача № 04 від 14.05.2020р. «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи; зобов`язати ГУ ПФ України в Закарпатській обл. зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період його роботи з 10.08.1978р. по 06.04.1999р. в ЗAT «Тересв`яський ДОК»; зобов`язати пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням періоду його роботи з 10.08.1978р. по 06.04.1999р. в ЗАТ «Тересв`яський ДОК», починаючи з часу набуття ним права на пенсію (а.с.1-4, 16).

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку, яку обґрунтував відсутністю юридичної освіти, а також неінформуванням зі сторони пенсійного органу про результати розгляду його заяви про призначення пенсії. Про порушення своїх прав дізнався лише з листа ГУ ПФ України в Закарпатській обл. № 4166-4214/МП-02/8-0700/22 від 11.11.2022р. (а.с.12-14).

Ухвалою суду від 15.12.2022р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.18-19).

23.12.2022р. відповідач ГУ ПФ України в Закарпатській обл. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1 , вказавши про те, що спірне рішення про відмову в призначенні пенсії та протокол страхового стажу були надіслані позивачу (а.с.22-24).

В подальшому суд виніс ухвалу від 02.01.2023р. про залишення позовної заяви без руху, якою визнав неповажними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду; встановив 10-денний строк для подання мотивованої заяви про поновлення строків звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску (а.с.26-29).

12.01.2023р. на виконання вимог вказаної ухвали представником позивача адвокатом Романюк О.П. скеровано поштою до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої причиною пропуску строку звернення до суду є неналежне повідомлення пенсійним органом про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , неодноразові звернення останнього до відповідача, які залишені без конкретної відповіді (а.с.32-39).

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом 12.12.2022р., тобто, із пропуском шестимісячного строку звернення до суду, при цьому врахував специфіку та характер спірних правовідносин.

Зокрема, пенсія є щомісячним періодичним платежем, відтак, позивач, вважаючи що йому призначили пенсію, отримував би такий платіж щомісячно. Відповідно, при відсутності рішення про призначення пенсії, позивач пенсію не отримував, що вже свідчить про те, що неотримуючи понад два роки пенсійні виплати позивачу таку не було призначено.

Позивач вказує, що про порушення своїх прав дізнався лише 11.11.2022р. із листа ГУ ПФ України в Закарпатській обл. № 4166-4214/МП-02/8-0700/22.

Проте, такі аргументи суд відхилив, оскільки подання відповідної заяви та отримання відповіді на неї не змінює моменту, з якого починає свій відлік строк звернення до суду з цим позовом, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання пенсії.

Крім того, факт звернення позивача до відповідача щодо стану розгляду заяви про призначення пенсії та отримання відповіді відповідача, оформленої листом, не свідчить про правильність обчислення строку звернення до суду з дати отримання позивачем (його представником) такого листа, оскільки позивач не міг не знати про порушення відповідачем його прав та інтересів.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів чи пояснень щодо причин пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, ніж тих, що зазначені в заяві, позивачем до суду не надано, відповідно судом не встановлено обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для звернення до суду з заявленими позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Між тим, колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими щодо правильності визначення початку відліку строку звернення до суду із розглядуваним позовом (з огляду на характер триваючих правовідносин) та стосовно оцінки поважності причин пропуску строку, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без поважних причин врегульовані діючим процесуальним законом.

Зокрема, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів виходить з наступного.

При вирішенні питання про поновлення строку в межах кожної конкретної справи суд надає оцінку й оцінює в сукупності обставини, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду: тривалість пропущеного строку; поведінку особи протягом цього строку; учинені дії та чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як слідує з матеріалів справи, предметом спору в цій справі є відмова пенсійного органу в призначенні позивачу пенсії за віком, що була викладена у рішенні № 04 від 14.05.2020р.; зобов`язання до вчинення дій, зокрема, зарахування до стажу роботи позивача відповідних періодів та призначення пенсії.

Так, рішенням № 04 від 14.05.2020р., прийнятим відділом з питань призначення пенсії Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Закарпатській обл., позивачу ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії (а.с.7 і на звороті).

Причиною такого рішення слугувала та обставина, що страховий стаж позивача складає 08 років 04 місяці 05 днів замість необхідних не менше 27 років (згідно вимог п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно архівної довідки Архівного відділу Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської обл. № 277 від 23.03.2020р. документи ВАТ «Тересв`яський ДОК» поступили на зберігання в незадовільному стані (із розмитими записами, уражені грибком через затоплення водою під час паводку), що унеможливлює підтвердження страхового стажу позивача.

Доказів скерування вказаного рішення відповідачем на адресу позивача матеріали справи не містять.

Апеляційний суд зазначає, що відсутність у матеріалах справи відомостей про ознайомлення позивача із оскаржуваним документом унеможливлювало його оскарження до суду у встановлений законом строк, оскільки в такому разі неможливо встановити, чи були відомі позивачу мотиви відмови у призначенні пенсії.

Водночас, позивачем та його представником вживалися заходи для отримання інформації про вирішення питання щодо призначення пенсії.

Так, позивач з метою отримання копії відповідного рішення звертався із зверненнями від 24.09.2020р., 20.05.2021р., а також із скаргою від 13.10.2022р. (а.с.54-56).

У відповідь на скаргу позивача від 13.10.2022р. відповідачем ГУ ПФ України в Закарпатській обл. позивачу було направлено лист № 4166-4214/П-02/8-0700/22 від 11.11.2022р. та засвідчену копію рішення про відмову в призначенні пенсії, архівної довідки (а.с.6-8).

Після отримання вказаної відповіді позивач звернувся в межах шестимісячного строку до суду із розглядуваним позовом.

Таким чином, відсутність інформування позивача про результати розгляду його заяви про призначення пенсії за віком, ненадсилання копії рішення № 04 від 14.05.2020р. «Про відмову у призначенні пенсії по віку відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позбавило можливості ОСОБА_1 на вчасне оскарження такого в судовому порядку.

Окрім цього, без з`ясування причин відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 не зміг би сформувати власну правову позицію, обґрунтувати заявлений позов.

Інших шляхів, які б дозволити позивачу дізнатися про результати розгляду його заяви, судом не встановлено.

Стосовно оцінки тривалого очікування позивача на позитивне вирішення його питання відповідачем ГУ ПФ України в Закарпатській обл. колегія суддів враховує, що згідно тверджень позивача він неодноразово звертався до відповідача з усними і письмовими заявами, на які відповіді не отримував; лише після отримання листа № 4166-4214/П-02/8-0700/22 від 11.11.2022р. мав об`єктивну можливість на звернення до суду.

Вказані твердження не спростовані відповідачем у відзиві на позов (а.с.22-24) та у відзиві на апеляційну скаргу (а.с.75-77).

Також суд першої інстанції не врахував тої обставини, що позивач, серед іншого, ставив питання про зарахування до його стажу певних періодів роботи. Саме про цю обставину позивач ОСОБА_1 дізнався із листа № 4166-4214/П-02/8-0700/22 від 11.11.2022р., а тому відлік строку на оскарження дій пенсійного органу щодо неврахування цього періоду роботи розпочався саме з моменту отримання вказаного листа.

Стосовно висновків суду про те, що сама відсутність отримання періодичних пенсійних платежів свідчить про непризначення пенсії, колегія суддів наголошує, що таке широке і поверхневе тлумачення таких обставин суперечить такій засаді (принципу) адміністративного судочинства як верховенство права, оскільки поза розумним сумнівом ОСОБА_1 зацікавлений у вирішенні питання про призначення йому пенсії, а в разі відмови бути ознайомленим із причинами такої відмови.

При цьому, тривале перебування позивача в стані правової невизначеності зумовлено саме діями (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень, а саме ГУ ПФ України в Закарпатській обл.

Отже, перекладання на позивача наслідків пропуску строку звернення до суду через бездіяльність відповідача, незабезпечення належного інформування особи про результати вирішення питання щодо призначення пенсії є недопустимим.

Відтак, спірна ухвала суду від 19.01.2023р. про залишення позовної заяви без розгляду прийнята судом першої інстанції помилково.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за сукупності наведених умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч.3 ст.123, п.7 ч.1 ст.240 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою, а відтак не відповідає вимогам закону, через що підлягає скасуванню.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення Європейського Суду з прав людини «Іліан проти Туреччини»).

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що залишення позовної заяви без розгляду в розглядуваному випадку призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.п.1, 4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позовної заяви без розгляду, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.01.2023р. про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 260/5266/22 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Н. В. Бруновська
Дата складання повного тексту судового рішення: 11.05.2023р.