Справа № 480/2059/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 р. Справа № 480/2059/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2023, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 14.03.23 по справі № 480/2059/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся через систему "Електронний суд" представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов Андрій Миколайович з позовною заявою до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на проходження військово-лікарської комісії на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 69/2022 від 24 лютого 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати п. 6 та п. 6.63 Наказу начальника Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по особовому складу) від 25.02.2022 року №7-ОС в частині «Старшого солдата ОСОБА_1 , 1980 р.н. з 25.02.2022 року призвати із запасу на військову службу відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року N2 69/2022 «Про загальну мобілізацію», зарахувати до списків другого відділу Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на всі види забезпечення. Призначити на посаду «старший стрілець» роти охорони та вважати таким, що з 25.02.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. Встановити 5 тарифний розряд (2820 гривень на місяць), ШПК «старший солдат». Виплачувати щомісячну премію в розмірі 240% в межах максимального розміру посадового окладу визначеного в штаті, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислуги років»;

- визнати протиправним та скасувати п. 1 Наказу начальника Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 10.06.2022 року №96 в частині «молодшого сержанта ОСОБА_1 , колишнього старшого стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони п`ятого відділу Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Черкаської області зарахованого в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 . З 10 червня 2022 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, направити до нового місця служби»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 видати наказ по стройовій частині, яким виключити молодшого сержанта, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , не пізніше наступного дня після набрання рішенням законної сили;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ по стройовій частині, яким виключити молодшого сержанта, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_3 ), зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , не пізніше наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернуто позивачу.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 року про повернення його позовної заяви, та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що так, дійсно позивачем та його представником 10.02.2023 року було подано позовну заяву про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та скасування наказів до Черкаського окружного адміністративного суду з клопотанням про поновлення строку на звернення до суду. Однак, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 року по справі №580/1081/23 було відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку на звернення до адміністративного суду адвоката Шаповалова А.М. та повернуто позовну заяву адвоката Шаповалова А.М. від імені ОСОБА_1 до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним і скасування рішень та зобов`язання вчинити дії.

Позивач наголошує на тому, що в ухвалі Черкаського окружного адміністративного суду від 08.03.2023 року було роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду, в порядку, передбаченому чинним законодавством, а також можливість апеляційного оскарження вказаної ухвали.

Таким чином, позивач вважає, що скористався своїм процесуальним правом, передбаченим законодавством України, та не зволікаючи, 09.03.2023 року повторно звернувся до Сумського адміністративного суду з позовом, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та скасування наказів, оскільки відповідач 2 та відповідач 3, зареєстровані в Сумській області, а отже це дасть змогу відповідачам 2, 3 швидше отримувати кореспонденцію та відповідно пришвидшить розгляд справи.

Крім того, апелянт звертає увагу суду, що позивач повторно звернувся до суду після винесення ухвали Черкаським окружним адміністративним судом про повернення позовної заяви позивачу (08.03.2023 року), а не одночасно з подачею позову до цього самого відповідача (відповідачів), з тим самим предметом та з тих самих підстав, до іншого суду.

Відповідач-1, Військова частина НОМЕР_1 надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому просить прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника позивача адвоката Шаповалова А. М. в інтересах ОСОБА_1 , щодо скасування ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2023року у справі №480/2059/23 в повному обсязі.

Уманський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (відповідач-2) також скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначає, що апелянт не надав жодного доказу порушення норм матеріального права.

Так відповідач-2 посилається на те, що позивачем не заперечується, що апелянт був призваний на військову службу під час мобілізації 25.02.2022 року, а також погоджується із тим, що строк на звернення до суду пропущений, однак позивач не надає до суду жодних доказів перешкод, які заважали апелянту звернутись до суду вчасно.

02.05.2023 року представником позивача надано відповіді на відзиви Військової частини НОМЕР_1 та Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, де зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено клопотання про поновлення строку на звернення до суду, не взято до уваги аргументи позивача, не надано їм жодної оцінки, не взято до уваги судову практику, зазначену в клопотанні. Натомість позовну заяву повернуто лише на тій підставі, що позивачем вже був поданий ніби-то ідентичний позов з ідентичним клопотанням і його долю вирішено вже іншим судом.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає.

Позивач звертає увагу, що повторно звернувся до суду після винесення ухвали Черкаським окружним адміністративним судом про повернення позовної заяви позивачу (08.03.2023 року), а не одночасно з подачею позову до цього самого відповідача (відповідачів), з тим самим предметом та з тих самих підстав, до іншого суду.

На переконання позивача в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції міститься лише короткий виклад деяких аргументів позивача, що були викладені в клопотанні про поновлення строку на звернення до суду та робити на цій підставі висновок про ідентичність клопотань про поновлення строку на звернення до суду, просто неможливо.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала відповідно до положень ст.320 КАС України скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у позовній заяві позивач просив поновити йому строк на звернення до Сумського окружного адміністративного суду зі вказаним адміністративним позовом та розгляд справи проводити у загальному провадженні за участі та з викликом сторін.

Також до позову представником позивача додано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій просив поновити позивачу та його представнику строк на звернення до Сумського окружного адміністративного суду. Заява обгрунтовувалася тим, що позивач проходив військову службу, виконував бойові завдання, у зв`язку з чим не мав фізичної можливості вчасно звернутись до суду за захистом своїх порушених прав, адже виконував конституційний обов`язок щодо захисту незалежності та територіальної цілісності під час воєнного стану. Крім того, позивач перебував у гарячих точках та йому повідомлено про смерть його сина, який ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув в бою за незалежність та територіальну цілісність України. Це підірвало психологічний стан позивача. Має суттєві проблеми з психологічним станом, що позбавило його можливості вчасно звернутись до суду. На підтвердження психологічного стану позивача, надано копію висновку психолога ОСОБА_2 від 26.02.2023 року.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вказаним у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду (поданій до Сумського окружного адміністративного суду) обставинам та підставам пропуску строку звернення до суду, Черкаський окружний адміністративний суд вже надавав оцінку з викладом своїх мотивів в ухвалах від 20.02.2023 року та від 08.03.2023 року по справі №580/1081/23 та суд вказував про необгрунтованість пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів вважає передчасними такі висновки суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Заявник, звертаючись до суду із заявою про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити дії, просив серед іншого поновити ОСОБА_1 строк на звернення до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити дії.

У контексті цієї справи судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява №4451/70, пункти 28-36) Європейським судом з прав людини було визначено, що право на доступ до суду є одним з аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. У цій справі Суд визнав право на доступ до суду як невід`ємний аспект гарантій, закріплених у статті 6, пославшись на принципи верховенства права та недопущення свавілля, покладені в основу більшості положень Конвенції. Разом з тим, право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (рішення у справі «Беллє проти Франції» (Bellet v. France), заява №13343/87, пункт 36). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд (рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany ), [ВП] заява № 42527/98, пункт 45 та рішення у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», (Lupeni Greek Catholic Parish and others v. Romania), [ВП] заява № 76943/11, пункти 84, 86).

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom, заява № 8225/78), пункт 96 рішення у справі "Кромбах проти Франції" (Krombach v. France, заява № 29731 /96).

Крім того, у пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. the Italy № 36813/97, пункти 190 та 191).

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі Valkova v. Bulgaria (заява № 48149/09; пункт 19) Суду доводиться з`ясовувати, чи було процедурне обмеження щодо доступу до суду, застосоване судом у національному остаточному рішенні, чітким, доступним та передбачуваним у значенні практики Суду, чи переслідувало воно законну мету та чи було пропорційним з цією метою (див. рішення у справі «Lupas and others v. Romania», Заяви № 1434/02, 35370/02 та 1385/03, пункт 67).

Згідно з пунктом 11 Рекомендацій щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, що прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи, прийняття до судочинства не повинно обумовлюватися сплатою стороною державі будь-якої грошової суми, розміри якої нерозумні стосовно до даної справи; у тій мірі, в якій судові витрати є явною перешкодою для доступу до правосуддя, їх слід, по можливості, скоротити або анулювати.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Водночас, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року в справі «Креуз проти Польщі» (Kreuzv. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що заявник просив поновити ОСОБА_1 строк на звернення до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити дії.

Отже, заявником фактично було заявлено клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовом, з посиланням на підстави такого поновлення.

Проте, приймаючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції не надано оцінку доводам заявника, щодо підстав зазначених у клопотанні про поновлення строку, що свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції щодо наявності пістав для повернення такої заяви.

Крім того, відповідно до ч.1-2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що не вирішивши клопотання про поновлення строку на звернення до суду, суд позбавив заявника, у разі необхідності, можливості усунути недоліки поданої заяви.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі №480/2059/23 відповідно до ч. 4 ст. 320 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі № 480/2059/23 - скасувати.

Адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити дії направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва