Справа № 620/2336/23
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року Чернігів Справа № 620/2336/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправними та скасувати накази командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2022 №312, від 26.12.2022 №746 та від 31.12.2022 №782, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (в тому числі премію та додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») за період з 01.11.2022 по 20.01.2023, стягнути з відповідача 11 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що в діях позивача відсутня об`єктивна сторона дисциплінарних проступків. Зазначає, що він мав показання для стаціонарного лікування та розпочав його в порядку передбаченому Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, а тому такі дії не можна розцінювати як невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або порушення військової дисципліни. Також наголошує, що не здійснив самовільного залишення місця розташування підрозділу в період з 16.11.2022 до 05.12.2022, а службові обов`язки не виконував із поважних причин, адже перебував на стаціонарному лікуванні. Вважає, що протиправними рішеннями відповідача йому заподіяна моральна шкода.

Суд ухвалою від 13.03.2023 відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У встановлений судом строк, відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. Зазначив, що під час службового розслідування було правомірно встановлено вину та підтверджено порушення позивачем військової дисципліни. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховувалися: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що відповідачем жодним чином не спростовано доводи позивача. Також зазначає, що не вважає за доцільне дублювати доводи позову на спростування обґрунтувань відзиву.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира стрілецького батальйону у званні «майор».

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.10.2022 №1105 «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування за фактом невиконання службових обов`язків майором ОСОБА_1 , командиром 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , за результатами якого складено Акт від 17.12.2022 (а.с.66-70).

Як вбачається з Акту від 17.12.2022 підставою для проведення службового розслідування зазначено рапорт начальника штабу-першого заступника командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 за вх. №684 від 13.10.2022. Згідно з вказаним рапортом майор ОСОБА_1 , командир 2 стрілецького батальйону звернувся до старшого військового містечка №4 щодо звільнення від службових обов`язків в зв`язку із необхідністю проходження стаціонарного лікування в НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ 10.10.2022 (а.с.10).

Як зазаначено в Акті, з пояснень лейтенанта медичної служби ОСОБА_3 тимчасово виконуючої обов`язки начальника медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 встановлено, що 08.10.2022 до медичної роти Військової частини НОМЕР_1 звернувся майор ОСОБА_1 , командир стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 з метою отримання направлення на стаціонарне лікування в НВМКЦ «ГВКГ» м. Київ. Відповідно до листа підполковника медичної служби ОСОБА_4 було рекомендовано лікування у клініці психіатрії у зв`язку із погіршенням стану психічного здоров`я з діагнозом «Тривожно - депресивний стан з інсомічним компонентом, проявом емоційно-вольової лабільності та логоневрозом асоційований зі стресом». У консультаційному листі психіатра полковника медичної служби ОСОБА_4 , лейтенантом медичної служби ОСОБА_3 , було виписано направлення на стаціонарне лікування майора ОСОБА_1 від 08.10.2022 №3869. 10.10.2022 ОСОБА_1 був госпіталізований в клініку психіатрії НВМКУ «ГВКГ» (а.с.18-19).

З пояснення капітана ОСОБА_5 , начальника штабу - заступника командира стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 встановлено, що 08.10.2022 близько 12:00 він під час розмови з майором ОСОБА_1 , командиром стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 дізнався про те, що останній 10.10.2022 має намір убути на стаціонарне лікування до шпиталю. Також останній повідомив про те, що ОСОБА_5 буде виконувати обов`язки командира 2 стрілецького батальйону та про необхідність проведення занять з особовим складом на полігоні. Наступна розмова була по телефону 12.10.2022 по месенджеру «Signal» ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_1 про те що їх підрозділ отримав розпорядження про готовність висування підрозділу до району виконання завдань за призначенням. Під час бесіди дізнався про те, що майор ОСОБА_1 знаходиться на лікуванні в шпиталі м. Київ. Наступна розмова була 15.10.2022 про те, що вже отримано бойове розпорядження на переміщення підрозділу. Останній повідомив те, що ще лікується і коли закінчиться лікування йому не відомо (а.с.71).

В Акті вказано, що згідно пояснення майора ОСОБА_6 , старшого помічника начальника відділення бойової підготовки Військової частини НОМЕР_1 встановлено, що він усним розпорядженням командира Військової частини НОМЕР_1 був призначений тимчасово виконуючим обов`язки командира 2 стрілецького батальйону до виходу на службу майора ОСОБА_1 , який перебуває на лікуванні. Також вказано, що позивачу запропоновано надати пояснення за фактом невиконання службових обов`язків, проте позивач від надання пояснень відмовився.

Під час проведення службового розслідування встановлені наступні обставини та факти.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.09.2022 №253 майора ОСОБА_1 призначено на посаду командира стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

На підставі огляду лікаря психіатра від 20.09.2022 та від 28.09.2022 (а.с.8, 9) майор ОСОБА_1 звернувся до старшого військового містечка з рапортом від 08.10.2022 №19231 про надання направлення на стаціонарне лікування від 10.10.2022 в НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь». Військовослужбовцеві було виписано направлення від 08.10.2022 №3869.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.10.2022 №274 майор ОСОБА_1 вибув у шпиталь НВМКЦ «Головного військового клінічного госпіталю» м. Київ з 10.10.2022.

Разом з тим згідно медичної характеристики наданої Військовою частиною НОМЕР_2 встановлено, що майор ОСОБА_1 з 25.08.2021 по 10.09.2022 за медичною допомогою не звертався на «Д» обліку з приводу хронічних захворювань не перебував. З вищевказаними скаргами на стан здоров`я до медичного пункту Військової частини НОМЕР_2 не звертався.

Також службовим розслідуванням встановлено, що відповідно медичної характеристики наданої Військовою частиною НОМЕР_1 на майора ОСОБА_1 було встановлено, що вищезазначений військовослужбовець за медичною допомогою не звертався, на стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі м. Чернігів не перебував.

Відповідно до розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.10.2022 №2/7/231/143/2/дск 2 стрілецький батальйон Військової частини НОМЕР_1 для безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічи і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави і заходів із правового режиму воєнного стану вибув в район виконання завдань за призначенням.

Таким шляхом було встановлено, що майор ОСОБА_1 знав, що особовий склад ввіреного йому батальйону убуває для безпосередньої участі в бойових діях, в зв`язку з чим звернувся завчасно до медичного закладу скинувши свої обов`язки на начальника штабу-першого заступника командира 2 стрілецького батальйону капітана ОСОБА_5 , таким чином своїми діями майор ОСОБА_1 намагався зірвати успішне виконання бойового завдання батальйону.

Даючи правову оцінку діям майора ОСОБА_1 , відповідачем зроблені наступні висновки:

до матеріалів службового розслідування долучено копії огляду у психіатра, які датуються 20.09.2022 та 28.09.2022, що свідчить про те, що військовослужбовець звернувся до лікаря не повідомивши про це безпосереднього начальника без направлення на консультацію та огляд, тим самим порушивши порядок звернення за медичною допомогою;

майор ОСОБА_1 скарг на здоров`я не мав, за медичною допомогою до медичного пункту не звертався, про стан психічного здоров`я не доповідав, тим самим усунувся від виконання службових обов`язків командира стрілецького батальйону.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач дійшов висновку, що майор ОСОБА_1 звернувся до медичного закладу з метою ухилення від виконання службових обов`язків, а саме не убуттям разом зі стрілецьким батальйоном для безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічи і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави і заходів із правового режиму воєнного стану, що дискредитує службове становище та високе звання офіцера Збройних Сил України.

Вина військовослужбовця, виходячи з матеріалів службового розслідування, виражається у формі прямого умислу, що характеризується умисними діями всупереч інтересам служби та виконанні обов`язків під час особливого періоду та в період дії правового режиму воєнного стану.

За результатами службового розслідування комісією запропоновано, за неналежне виконання посадових обов`язків в умовах правового режиму воєнного стану, порушення порядку звернення за медичною допомогою порушення вимог статей 11, 12, 14, 16, 101, 102, 254, 255, 257, 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України начальнику відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 направити клопотання на ім`я командира Військової частини НОМЕР_3 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 відповідно до статей 5, 45, 48, 56 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення у вигляді: «позбавлення військового звання на один ступінь».

Згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 №746 було винесено пропозицію щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Зокрема, вирішено начальнику відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 направити клопотання на ім`я командира Військової частини НОМЕР_3 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 відповідно до статей 5, 45, 48, 56 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у вигляді «пониження в посаді».

В подальшому, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.12.2022 №1405 «Про призначення службового розслідування» проведено службове розслідування за фактом неприбуття зі стаціонарного лікування з центрального військово-медичного клінічного центру м. Київ 16.11.2022 до пункту постійної дислокації с. Гончарівське майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 , про що складено Акт від 31.12.2022.

Підставою для проведення службового розслідування став рапорт підполковника ОСОБА_7 , старшого військового містечка №4 Військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2022 за вх. №835 (а.с.60).

В Акті зазначено, що 16.11.2022 зі стаціонарного лікування з центрального військово-медичного клінічного центру м. Київ до пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 не прибув майор ОСОБА_1 , командир 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 за даним фактом підполковник ОСОБА_7 , старший військового містечка № НОМЕР_4 Військової частини НОМЕР_1 усно та рапортом від 22.11.2022 №835 здійснив доповідь командиру Військової частини НОМЕР_1 .

З пояснень штаб-сержанта ОСОБА_8 , фельдшера евакуаційного відділення медичної роти Військової частини НОМЕР_1 було встановлено, що 16.11.2022 вона перебувала в добовому наряді черговим фельдшером по медичній роті Військової частини НОМЕР_1 . Під час щоденної звірки з медичними-лікувальними закладами по хворим військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 було встановлено, що майор ОСОБА_1 був виписаний зі стаціонарного лікування НВМКЦ ГВКГ м. Київ 14.11.2022 по даному факту штаб-сержант ОСОБА_8 рапортом здійснила доповідь командиру Військової частини НОМЕР_1 через стройову частину відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 (а.с.61).

З пояснень лейтенанта ОСОБА_9 , було встановлено, що майор ОСОБА_1 який був госпіталізований 10.10.2022 в НВМКЦ «ГВКГ» про свою виписку 14.11.2022 медичну службу Військової частини НОМЕР_1 не повідомив та виписного епікризу не надав, про госпіталізацію до державного закладу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » також не повідомив. Виписні епікризи були надані через мобільний додаток «Viber» 15.12.2022 (а.с.62).

З пояснень майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецького батальйону Іійськової частини НОМЕР_1 (пояснення було відібрані по телефону) було встановлено, що відповідно направлення від 08.10.2022 №3869 виданою медичною ротою Військової частини НОМЕР_1 його було направлено на стаціонарне лікування до НВМКЦ «ГВКГ» м. Києва. Згідно направлення дата поступлення в стаціонар 10.10.2022. Зі слів вищезазначеного військовослужбовця, він перебував на стаціонарному лікуванні в період з 10.10.2022 по 14.11.2022. Згодом, відповідно до довідки, його було направлено для подальшого лікування та реабілітації в ДЗ ГВВ «Лісова Поляна» з 14.11.2022. 16.11.2022 близько 11.00 майору ОСОБА_1 зателефонував оперативний черговий Військової частини НОМЕР_1 з пункту постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_10 та уточнив місцеперебування вищезазначеного військовослужбовця на що майор ОСОБА_1 повідомив, що перебуває на стаціонарному лікуванні ДЗ ГВВ «Лісова Поляна». 22.11.2022 зателефонував підполковник ОСОБА_7 , старший військового містечка № НОМЕР_4 Військової частини НОМЕР_1 з метою уточнення місцеперебування майора ОСОБА_1 на що останній повідомив, що перебуває на стаціонарному лікуванні ДЗ ГВВ «Лісова Поляна».

Під час проведення службового розслідування встановлені також наступні обставини та факти.

Службовим розслідуванням встановлено, що 14.11.2022 під час звірки медичної роти з лікувальними закладами було виявлено, що майор ОСОБА_1 був виписаний з медичного закладу та переведений на стаціонарне лікування в ДЗ ГВВ «Лісова Поляна» 14.11.2022, про що свідчить повідомлення ГВКГ від 06.12.2022 вх.№3144.

При цьому зазначено, що у відповідному повідомленні не вказано дату прибуття військовослужбовця на стаціонарне лікування, що унеможливлює встановити дату прибуття військовослужбовця на стаціонарне лікування в ДЗ ГВВ «Лісова Поляна».

Також встановлено, що на поштову адресу Військової частини НОМЕР_1 не надходило інших документів які підтверджували перебування на стаціонарному лікуванні майора ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2022 №312 майор ОСОБА_1 , командир 2 стрілецького батальйону вважається таким, який самовільно залишив місце розташування підрозділу с. Гончарівське Чернігівської області (не повернення з шпиталю) з 16.11.2022.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №346 майор ОСОБА_1 , командир 2 стрілецького батальйону вважається таким, що поступив на стаціонарне лікування у Військову частину НОМЕР_5 АДРЕСА_1 , до НВМКЦ ГВКГ (головного військового клінічного госпіталю) м. Київ з 05.12.2022.

Службовим розслідуванням встановлено, що майор ОСОБА_1 знехтував виконанням своїх службових обов`язків не попередивши свого безпосереднього начальника (командира військової частини НОМЕР_1 ) про намір продовжувати стаціонарне лікування, обмежившись лише відповідним листом на адресу Військової частини НОМЕР_1 .

Також відповідно до перевідного епікризу від 14.12.2022 встановлено, що майор ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричній клініці з 05.12.2022 по 14.12.2022 та переведений до загальнотерапевтичної клініки для спостереження та подальшого лікування.

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 №746 Про результати службового розслідування за фактом невиконання службових обов`язків майором ОСОБА_1 , командиром 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 за результатами якого було направлене клопотання на ім`я командира Військової частини НОМЕР_3 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 у вигляді: «позбавлення військового звання на один ступінь».

Службовим розслідуванням встановлено, що майор ОСОБА_1 в період з 14.11.2022 по 06.12.2022 документів які підтверджували перебування в медично-лікувальних закладах не надав та на адресу Військової частини НОМЕР_1 не надсилав.

Службовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовець майор ОСОБА_1 не перебуваючи в невідкладному стані та не потребуючи екстреної медичної допомоги не з`явився на службу після виписки та не звернувся за медичною допомогою встановленим порядком до медичної роти військової частини.

Враховуючи наведене, відповідач дійшов висновку, що в діях майора ОСОБА_1 вбачаються ознаки скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.409 Кримінального Кодексу України (ухилення від виконання обов`язків шляхом самокалічення або іншим шляхом).

Згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №782 було винесено пропозицію щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Вирішено, за порушення військової дисципліни в умовах правового режиму воєнного стану, порушення вимог статей. 11, 12, 14, 16, 101, 102, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, неналежне виконання службових обов`язків з метою ухилення від їх виконання, неприбуття з шпиталю без поважних причин, начальнику відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 направити клопотання на ім`я командира Військової частини НОМЕР_3 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 відповідно до статей 5, 45, 48, 55, 56 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у вигляді «пониження в посаді».

Згідно з наказом Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №782 надано розпорядження помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово економічної служби Військової частини НОМЕР_1 (у разі не позбавлення на момент завершення службового розслідування):

відповідно до п.5 розділу 16 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, майора ОСОБА_1 , командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 позбавити премію в повному обсязі за листопад та грудень 2022 року;

відповідно до пункту 15 розділу І наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами) «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» майору ОСОБА_1 , командиру 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 не виплачувати грошове забезпечення за час відсутності на службі з 14.11.2022 по 06.12.2022;

майору ОСОБА_1 , командиру 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 не виплачувати додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 відповідно до п.9.4. Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 за листопад та грудень 2022 року.

Також, після неприбуття зі стаціонарного лікування 16.11.2022 та відсутності будь якої інформації старшим військового містечка № НОМЕР_4 Військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_7 було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про відсутність на службі і на підставі п. 12.5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.11.2022 №312 майора ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення.

Позивач вважає, що наказ від 26.12.2022 №746 в частині накладення дисциплінарного стягнення, наказ від 16.11.2022 №312 в частині визнання позивача таким, що самовільно залишив місце розташування підрозділу (не повернувся з лікувального закладу), та наказ від 31.12.2022 №1815 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення грошового забезпечення протиправними, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Одним із видів такої служби є військова служба за контрактом.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут №548-ХІV).

Статтею 3 Статуту №548-ХІV передбачено, що військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 26 Статуту №548-ХІV визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як убачається з ст.27 Статуту №548-ХІV, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно з вимогами ст.1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до вимог ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

За стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (ст.5 Дисциплінарного статуту).

При цьому, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

При цьому, згідно абз.4 ст.45 Дисциплінарного статуту усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Статтею 56 Дисциплінарного статуту визначено, що Командир корпусу, командувач військ оперативного командування, командувач виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"ґ", а також пунктами "д"-"ж" (до підполковника включно) ст.48 цього Статуту.

Положеннями ст.83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено порядок накладення дисциплінарних стягнень, відповідно до якого на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Згідно з вимогами ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч.2 ст.86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).

Вимогами п.1 розділу ІІ Порядку №608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування. Визначено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з вимогами п.1 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Згідно з вимогами п.3 розділу VІ Порядку №608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно до вимог ст.97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст.98 Дисциплінарного статуту).

Також, ст.92 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Суд звертає увагу, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обгрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Слід звернути увагу, що оскаржуваними наказами від 26.12.2022 №746 та від 31.12.2022 позивача не було притягнуто до відповідальності, а лише доручено направити клопотання на ім`я командира Військової частини НОМЕР_3 , який в силу положень ст.56 Дисциплінарного статуту уповноважений накладати на позивача дисциплінарні стягнення.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 №746 та від 31.12.2022 №782 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, оскільки останнє відсутнє. Суд також звертає увагу, що згідно з наказом від 14.02.2023 №47 позивача звільнено з посади, яку він обіймав до проведення службових розслідувань та у званні «майор», що свідчить про відсутність реалізації наказів від 26.12.2022 №746 та від 31.12.2022 №782.

Враховуючи наведене, підстави для їх скасування об`єктивно відсутні.

Щодо наказу від 16.11.2022 №312, суд зазначає про таке.

Пунктом 12.5 вказаного вище наказу позивача вирішено вважати таким, що самовільно залишив місце розташування підрозділу с.Гончарівське Чернігівської області (не повернення зі шпиталю) з 16.11.2022. Одночасно з 16.11.2022 його знято зі всіх видів забезпечення.

Слід зазначити, що відповідальність за самовільне залишення військової частини або дезертирство передбачена ст.407-408 Кримінального кодексу України.

Виходячи з суті встановленого відповідачем порушення, суд вважає за необхідне зазначити, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. Вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

При цьому, нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової служби, зокрема, з лікування без поважних причин до частини або на службу в установлений строк.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо та інші надзвичайні обставини, якщо причини затримки підтверджені відповідними документами. Поважними причинами затримки із відпустки можуть бути непередбачені перешкоди у сполученні, хвороба військовослужбовця, пожежа або стихійне лихо, що трапилися в сім`ї військовослужбовця, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї або осіб, на вихованні яких він перебував.

Питання щодо наявності поважних причин вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи.

Про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями, невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, у разі призначення або переведення до нового місця служби командир (начальник) військової частини доповідає своєму безпосередньому командиру та повідомляє начальнику органу військової служби правопорядку (ВСП) усно протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення. Після усного донесення та повідомлення протягом доби командир подає письмову доповідь.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до ст.26 Закону про військову службу, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Військовослужбовці, яким призначено кримінальне покарання у вигляді штрафу, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст.47, 48, 49 Кримінального кодексу України, а також яких звільнено від відбування покарання на підставі амністії, підлягають звільненню з військової служби за службовою невідповідністю.

Для військовослужбовців, стосовно яких суд виніс виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

При цьому, за весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Військовослужбовці, які самовільно залишили військову частину, залишаються у списках особового складу до їх затримання та прийняття рішення щодо притягнення їх до відповідальності з чинним законодавством. Підставою для виключення зі списків особового складу військової частини цих військовослужбовців є виключно вирок суду щодо їх покарання або рішення прокурора про закриття кримінальної справи.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у разі визнання військовослужбовця таким, що самовільно залишив військову частину або не повернувся з лікування, тощо, під час дії воєнного стану, має бути звільнено з військової служби у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», що підтверджується наказом від 14.02.2023 №47 (а.с.25). Крім цього, період служби з 06.09.2022 по 14.02.2023, яким охоплюється в тому числі період відсутності позивача в розташуванні військової частини, включений до його послужного списку.

Наведене дає підстави для висновку про відсутність вироку суду щодо позивача та визнання його винним у кримінальному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ст.407-408 Кримінального кодексу України. Також матеріалами справи підтверджується, що позивач не з`явився до військової частини з поважних причин та належним чином повідомив начальство про свою відсутність.

У суду наявні достатні підстави вважати, що позивач з 20.09.2022 та 28.09.2022 проходив огляд у лікаря в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» і такий огляд проводився на підставі відповідних направлень та з дозволу командування. Зазначене підтверджується тим, що НВМКЦ «ГВКГ» знаходиться у м. Києві, а тому перебування в ці дні в м. Києві на огляді у лікаря не може бути розціненим як прогул чи самовільне залишення місця служби.

Зазначене також підтверджується поясненнями лейтенанта медичної служби Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , наданими під час проведення службового розслідування, яка пояснила, що позивач проходив огляд у лікаря 28.09.2022 на підставі направлення від 27.09.2022 №3723. Також слід зазначити, що проходження стаціонарного лікування в НВМКЦ «ГВКГ» підтверджується відповідним наказом про вибуття позивача на лікування від 10.10.2022 №274, про що також зазначено в Акті службового розслідування. Період перебування позивача на лікуванні в НВМКЦ «ГВКГ» з 10.10.2022 до 14.11.2022, підтверджується також виписним епікризом від 14.11.2022 №13341/1534 (а.с.12).

Судом встановлено, що з 14.11.2022 позивач, у відповідності до п.3 рекомендацій виписного епікризу від 14.11.2022 №13341/1534 був переведений для продовження стаціонарного лікування з НВМКЦ «ГВКГ» до Державного закладу «Центр психічного здоров`я та реабілітації ветеранів «Лісова поляна». Факт переведення позивача до іншого лікувального закладу підтверджується повідомленням з НВМКЦ «ГВКГ» командиру Військової частини НОМЕР_1 (а.с.13).

Отже, твердження відповідача про те, що позивач не повідомляв командування про своє переведення на увагу не заслуговують.

Так, відповідно до виписного епікризу від 14.11.2022 №13341/1534 ОСОБА_1 після лікування в ДЗ ЦПЗРВ «Лісова поляна» мав прибути в клініку психіатрії НВМКЦ «ГВКГ». В ДЗ ЦПЗРВ «Лісова поляна» позивач проходив стаціонарне лікування з 14.11.2022 до 05.12.2022, що підтверджується випискою із карти стаціонарного хворого від 05.12.2022 №000504/2022 (а.с.14).

Тобто, посилання відповідача на те, що з наявних документів неможливо встановити час прибуття позивача до ДЗ ЦПЗРВ «Лісова поляна» на увагу не заслуговують.

Крім цього, з 05.12.2022 до 20.01.2023 позивач продовжив стаціонарне лікування в НВМКЦ «ГВКГ», що підтверджується виписним епікризом від 20.01.2023 №15876/1991 (а.с.22). Під час проходження лікування в НВМКЦ «ГВКГ» постановою ВЛК позивача визнано непридатним до військової служби, що підтверджується виписним епікризом від 20.01.2023 №15876/1991 та свідоцтвом про хворобу №67-п від 18.01.2023 (а.с.22, 23-24).

Отже, твердження відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини є надуманими та не підтверджуються відповідними доказами.

З огляду на наведене, наказ від 16.11.2022 №312 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (в тому числі премію та додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») за період з 01.11.2022 по 20.01.2023 суд зазначає таке.

Відповідно до п.15 Розділу І Наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок №260) грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Згідно з п.5 Розділу ХІV «Преміювання» Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Крім цього, Міністр оборони окремим дорученням від 23.06.2022 №912/з/29 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 встановив, не включати до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Судом встановлено, а також підтверджується відповідачем у відзиві та витягом з розрахунково-платіжної відомості, позивача позбавлено грошового забезпечення саме на підставі вищезазначених положень п.9.4 окремого доручення Міністра оборони від 23.06.2022 №912/з/29 та п.5 Порядку №260.

Проте, враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності позивача на службі через проходження стаціонарного лікування на законних підставах та визнання висновків відповідача протиправними, останній не мав права позбавляти позивача на період лікування грошового забезпечення у вигляді премії та додаткової винагороди, а тому позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає про таке.

Так, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні, нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.57).

А отже, враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись ст.72-74, 77, 132, 134,139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.12.5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2022 №312 (по стройовій).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (в тому числі премію та додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») за період з 01.11.2022 по 20.01.2023.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Повне рішення суду складено 11.05.2023.

Суддя Л.О. Житняк