Справа № 420/17688/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/17688/22
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

07 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення 31.08.2018 року повного розрахунку грошового забезпечення, включаючи нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , а саме за період з 01.09.2018 по 19.09.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач несвоєчасно здійснив із ним остаточний розрахунок при виключені його з особового складу військової частини, а такий фактично був проведений лише 19 вересня 2022 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/19691/21. З огляду на це, позивач вважає, що він має право на виплату середнього розміру грошового забезпечення з тих підстав, що повний розрахунок із ним було проведено з порушенням строків, визначених статтею 116 КЗпП України.

Також позивач просив суд поновити строк звернення до суду із цим позовом, оскільки у період з 17.08.2022 року по 01.11.2022 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у військовому госпіталі.

Відповідачами відзив на позовну заяву до суду надано не було.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення 31.08.2018 року повного розрахунку грошового забезпечення, включаючи нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року) з 01.09.2018 р. по 01.03.2019 року (125 робочих днів).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Зокрема, апелянт зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.08.2018 № 202 позивач був лише виключений зі списків військової частини у зв`язку із призначенням його слухачем денної форми навчання Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського. Тобто, вказаним рішенням відповідача, правовідносини щодо проходження позивачем військової служби не припинялися, тому відсутні підстави для застосування до таких правовідносин положень статей 116 та 117 КЗпП України.

Крім того, апелянт вказує, що він не був повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі, тому не мав можливості надати відзив на позовну заяву, заявити інші процесуальні заяви та клопотання.

ОСОБА_1 до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Військова частина НОМЕР_1 відзив на апеляційну скаргу до суду не надала.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

З 04.11.2015 року по 31.08.2018 року ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , яка з 01.01.2020 року зарахована на фінансове забезпечення до в/ч НОМЕР_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 року по справі № 420/19691/21 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо встановлення ОСОБА_1 за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - грудень 2015 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.08.2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року по справі № 420/19691/21 залишено без змін.

19 вересня 2022 року на картковий рахунок ОСОБА_1 на виконання рішення по справі № 420/19691/21 виплачено індексацію грошового забезпечення, в тому числі, з грошовою компенсацією податку з доходу фізичних осіб у розмірі 84 638, 95 грн.

Вважаючи, що повний розрахунок відповідач провів несвоєчасно та не виплатив середньоденного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу військової частини, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звільнення позивача зі служби відповідачем не було проведено з ним повного розрахунку, а саме не виплачено індексацію грошового забезпечення. З огляду на це, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Також суд вказав, що з урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-ІХ, яка обмежує строк виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Одним із доводів апеляційної скарги військової частини НОМЕР_2 є те, що судом першої інстанції було порушено процесуальні норми та не повідомлено відповідача належним чином про відкриття провадження у справі, що позбавило його можливості здійснювати захист своїх прав та інтересів у судовому процесі.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, надаючи правову оцінку вказаному доводу апелянта, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Згідно з ч.1 ст.44 КАС України, учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Ч.1 ст.11 КАС України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або ж обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Статтею 174 КАС України регламентовано, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.251 цього Кодексу.

При цьому, з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи одночасно надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Таким чином, передумовою для розгляду справи судом є, серед іншого, належне направлення учасникам справи ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви. Належність означає інформування учасників судової справи у спосіб та за формою, що передбачена процесуальним законодавством.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 року з урахуванням виправленням описки від 19.12.2022 року було прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 22, 23, 25).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 року, відповідачу запропоновано протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Матеріали адміністративної справи не містять відомостей про направлення відповідачу матеріалів позовної заяви разом із ухвалою про відкриття провадження у справі засобами поштового зв`язку чи на офіційну електронну поштову адресу відповідача. Разом із тим, інформація про відкриття провадження по справі № 420/17688/22 Одеським окружним адміністративним судом оприлюднена на єдиному порталі Судової влади на сайті Одеського окружного адміністративного суду в розділі «Громадянам» - «Оголошення про виклик у судове засідання ООАС та розгляд справ» 20.12.2022 року о 09:04. У вказаному повідомлені зазначено, що повідомити відповідача поштою, засобами електронної пошти або телефонного зв`язку не уявляється можливим (а.с. 27-30).

При цьому, матеріалами адміністративної справи підтверджується, що Одеським окружним адміністративним судом засобами поштового зв`язку сторонам надсилалося лише оскаржуване судове рішення (а.с. 40-42).

Судова колегія звертає увагу, що положеннями КАС України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем отримання якого та початком відліку наданого строку зокрема для подання відзиву на позовну заяву, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року по справі № 140/1244/22.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами апелянта, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки неналежним чином повідомив відповідача про відкриття провадження у справі, що позбавило можливості реалізувати надані процесуальні права.

За правилами ч.3 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи той факт, що оскаржуване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2023 року було ухвалено в порядку письмового провадження без належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі та неотримання останнім ухвали про відкриття провадження і копії позовної заяви, чим відповідач, зокрема, обґрунтовує свою апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених ч.3 ст.317 КАС України, для скасування цього рішення та ухвалення нового рішення суду у цій справі.

Разом з тим, щодо суті спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» тощо.

Водночас, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.

Отже, в даному випадку вірним є застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 24 грудня 2020 року (справа № 340/401/20), від 5 серпня 2020 року (справа № 826/20350/16), від 15 липня 2020 року (справа № 824/144/16-а), від 31 жовтня 2019 року (справа № 2340/4192/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, від 18 листопада 2022 року у справі № 1.380.2019.005781.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судова колегія звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З наведеного вбачається, що індексація грошового забезпечення позивача є державною гарантією, на виплату якої позивач мав право, а тому за невиплату індексації грошового забезпечення для роботодавця наступає відповідальність, зокрема передбачена ст.117 КЗпП України.

Також у цій постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця. Відшкодування ж передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 31 серпня 2018 року (а.с. 50).

19 вересня 2022 року ОСОБА_1 було виплачено індексацію його грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/19691/21.

Отже, вказане дає підстави суду апеляційної інстанції зробити висновок про те, що повний розрахунок із позивачем було проведено не у день його виключення зі списків особового складу, а лише 19 вересня 2022 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

При цьому, судова колегія відхиляє за безпідставністю доводи апелянта про те, що оскільки відповідача було виключено зі списків особового складу військової частини у зв`язку із призначенням слухачем денної форми навчання в Національному університеті оборони України імені Івана Черняхівського, то підстав для застосування до таких правових відносин положень статтей 116 та 117 КЗпП України не має.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до пункту 106 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, накази про зарахування військовослужбовців курсантами, слухачами, ад`юнктами (за денною формою навчання), а також докторантами до вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів є підставою для звільнення їх зі штатних посад, які вони займають.

Витяги з наказів про зарахування курсантів, слухачів, ад`юнктів, докторантів до вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів надсилаються кадровими органами вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів протягом семи днів після підписання наказів відповідно до районних (міських) військових комісаріатів та кадрових органів військових частин, що направили кандидатів на навчання до вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 було зараховано слухачем до Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського, то вказане і стало підставою для прийняття наказу № 202 від 31.08.2018 року, яким позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, здійснено відповідні нарахування грошових коштів при виключені зі списків. Тобто, у даному випадку, відбулося саме припинення військової служби позивача в конкретній військовій частині, що і мало би бути достатньою підставою для відповідача здійснити своєчасний та повний розрахунок із позивачем.

Оскільки відповідачем проведено фактичний розрахунок із позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, є підстави для настання відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції зробив правильний висновок що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати спірної допомоги.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково не розраховано суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц наголосила, що визначений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми, а отже визначення чіткої суми стягнення є обов`язковим в даному випадку.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Середній заробіток визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

У цій справі Верховний Суд зазначив, що синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 520/899/21 від 09 березня 2023 року.

Судова колегія враховує, що відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

На виконання ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2023 року від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшла довідка про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці служби та розрахунок суми індексації згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.01.2022 року по справі № 420/19691/21.

Так, з довідки щодо нарахування позивачу грошового забезпечення за останні два місяці служби 2018 року вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача, за останні два місяці перед звільненням, складає 652,03 грн ((20349,72+20076,20)/62).

Затримка у виплаті спірної грошової суми становить 1510 календарні дні, а тому, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 984 565,30 грн. (652,03*1510).

Отже, істотність частки недоотриманого грошового забезпечення при звільненні в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 8,72% (85927,87/984565,30 *100%).

Таким чином, сума, що підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 8,72 % розраховується наступним чином:

652,03 (середньоденний заробіток позивача) х 1510 (дні затримки розрахунку) х 8,72% та дорівнює 85 854, 09 грн.

Відтак, враховуючи вказані Великою Палатою Верховного Суду критерії розміру простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути стягнутий з відповідача на користь позивача у розмірі 85 854, 09 грн. з відрахуванням необхідних податків та зборів.

Наведена формула розрахунку середнього заробітку з урахуванням принципу співмірності є актуальною та застосовною Верховним Судом, зокрема в постанові по справі № 380/6837/20 від 29 липня 2022 року.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів наголошує, що оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 09 грудня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення 31.08.2018 року повного розрахунку грошового забезпечення, включаючи нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку у розмірі 85 854, 09 грн (вісімдесят п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири гривні 09 копійок) з відрахуванням необхідних податків та зборів.

В задоволення іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко