Справа № 580/1886/23
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року справа № 580/1886/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисянської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача фермерське господарство «Престиж Агролюкс» про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Лисянської селищної ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні позивача фермерське господарство «Престиж Агролюкс», в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.09.2022 №28-27/VIII «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу та затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність чи користування», згідно з яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га (сільськогосподарські угіддя - рілля) за рахунок земель сільськогосподарського призначення у межах населеного пункту на території Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, із земель комунальної власності, а саме за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0554 (цільове призначення: 01.02 для ведення фермерського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, площа земельної ділянки: 23,104 гектарів), що перебуває в оренді у фермерського господарства «Престиж Агролюкс» (), у межах норм безоплатної приватизації, відповідно до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України;

- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га (сільськогосподарські угіддя - рілля) за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту на території Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, із земель комунальної власності, а саме за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0554 (цільове призначення: 01.02 для ведення фермерського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, площа земельної ділянки: 23.104 гектарів), що перебуває в оренді у фермерського господарства «Престиж Агролюкс» (), у межах норм безоплатної приватизації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірним рішенням позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з підстав внесення змін до Земельного кодексу України у зв`язку із воєнним станом. Разом з тим, позивач зазначає, що клопотання про надання дозволу ним було подано ще 01.12.2021 однак у місячний строк встановлений ЗК України відповідачем не прийнято жодного рішення за наслідками розгляду клопотання позивача, що зумовило його звернення за судовим захистом (справа № 580/3295/22). Позивач зазначає, що оскільки спірні правовідносини виникли у грудні 2021 року, відповідач мав застосувати норму Закону чинну станом на дату їх виникнення, у зв`язку із чим вважає спірне рішення протиправним та просить його скасувати.

Ухвалою суду від 20.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що Закон № 2145-ІХ встановлює беззаперечну заборону під час дії воєнного стану на вчинення дій уповноваженими органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування стосовно безоплатної передачі земель державної та комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі та формування земельної ділянки. Звернуто увагу, що земельна ділянка є сформованою та її подальше формування здійснюється лише за технічною документацією щодо поділу чи об`єднання раніше сформованих ділянок, а не за проектом землеустрою про що просить позивач. Крім того вважає твердження позивача про те, що до спірних правовідносин застосовується законодавство, що діяло на момент подачі заяви таким, що суперечить діючим законодавчим нормам, оскільки питання тривалий час розглядалося у судовому порядку, та винесено на повторний розгляд на пленарному засіданні ради тільки на виконання рішення суду, яке було прийняте уже під час дії воєнного стану.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що запровадження воєнного стану з 24.02.2022 року, його неодноразове продовження та внесення відповідних змін до законодавчих актів не є підставою, визначеною ч. 7 ст. 118 ЗК України для відмови у задоволенні клопотання позивача та не надання дозволу, поданого до настання таких обставин. Позивач вважає, що у даному випадку до правовідносин щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідно застосовувати положення Земельного кодексу України, що були чинні на момент спірних правовідносин, з урахуванням принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Позивач звертає увагу, що оскаржує неправомірну бездіяльність, яка виникла не станом в період запровадження воєнного стану, а станом на момент прийняття рішення і коли жодних обмежень, в т. ч. законодавчих, для прийняття рішення про надання дозволу, за умови виконання вимог ст. 118 ЗК України не існувало.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 01.12.2021 через свого представника позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. До клопотання у додатках зазначено, що були надані: графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію витягу від 30.11.2021 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № :03:001:0554, копію паспорту громадянина України, копію витягу з демографічного реєстру; копію картки фізичної особи платника податків та оригінал згоди (погодження) ФГ «Престиж Агролюкс» від 24.09.2021 на вилучення земельної ділянки з користування (оренди), що посвідчена нотаріально.

21.12.2021 відповідач на сесії прийняв рішення № 23-23/VIII «Про перенесення на доопрацювання та додаткове вивчення питання надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земельної ділянки, що перебуває в оренді ФГ «Престиж Агролюкс», згідно п. 1.6 якого вирішив направити на доопрацювання та додаткове вивчення питання надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки, що перебуває в оренді ФГ «Престиж Агролюкс».

Не погоджуючись із такою бездіяльністю Лисянської селищної ради, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.10.2022 у справі №580/3295/22 зобов`язано Лисянську селищну раду () на пленарному засіданні розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.12.2021 і прийняти одне із рішень, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України про надання або мотивовану відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га (сільськогосподарські угіддя - рілля) за рахунок земель сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту на території Лисянської селищної ради за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0554 (цільове призначення: 01.02 для ведення фермерського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, площа земельної ділянки: 23.104 гектарів), що перебуває в оренді у фермерського господарства «Престиж Агролюкс» (), в межах норм безоплатної приватизації.

Разом з тим, до прийняття вказаного рішення судом, Лисянська селищна рада розглянула заяву позивача та прийняла рішення від 07.09.2022 № 28-27/VIII «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу та затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність чи користування», згідно з яким, зокрема, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га із земель комунальної власності, у зв`язку з забороною безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану».

Вказане рішення відповідача позивач вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано, що відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами 1-3 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Абз. 2 ч. 1 ст. 123 ЗК України передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, рішенню про затвердження проекту землеустрою і надання або відмову у наданні земельної ділянки у власність або користування передує отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки та їх надання відповідному органу.

У частині 7 ст. 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. (абзац 1 ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Разом з тим суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався, зокрема згідно з Указом Президента України №58/2023, затвердженим Законом №2915-IX від 07.02.2023, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» внесено зміни до Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, доповнено пунктом 27 такого змісту «Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (підпункт 5 пункту 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України).

Аналіз зазначених положень вказує на те, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються положеннями Земельного кодексу України з урахуванням особливостей, внесених зокрема пп. 5 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, що забороняють зокрема надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність.

Вказані приписи пп. 5 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України набрали чинності з 07.04.2022.

Суд зазначає, що оскільки оскаржуване рішення відповідача від 07.09.2022 №28-27/VIII «Про розгляд заяв громадян про надання дозволу та затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність чи користування» в частині відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою прийняте саме 07.09.2022, тобто під час воєнного стану та після набрання чинності вказаних змін до Земельного Кодексу України, відповідач, як орган місцевого самоврядування, у відповідності до статті 19 Конституції України, зобов`язаний діяти та приймати рішення з урахуванням чинних законодавчих норм.

Доводи позивача, що до спірних правовідносин застосовується законодавство, що діяло на момент звернення позивача до відповідача із відповідною заявою (01.12.2021) суд вважає необґрунтованими, оскільки бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення в межах місячного строку з дня подання заяви позивачем оскаржувалась в межах справи №580/3295/22 та не є предметом даного спору. Натомість, у межах справи, що розглядається, предметом оскарження слугує рішення відповідача, що прийняте після набрання чинності вищевказаними змінами до ЗК України, що мали бути враховані під час прийняття рішення відповідачем.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги встановлену Законом заборону надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність, суд доходить висновку, що спірне рішення відповідає чинним положенням Закону та є обґрунтованим.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ