Справа № 300/1220/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2023 р. справа № 300/1220/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 7 прикордонний Карпатський загін про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до 7 прикарпатського загону, в якому просить:
- Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-ти річного віку ОСОБА_1 , прийнятне 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 , від 16.09.2022;
- Стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані протиправним рішенням відповідача про відмову в перетинанні державного кордону України - громадянину України, який досяг 16-ти річного віку ОСОБА_1 , прийнятне 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 , від 16.09.2022. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строки для подання відзиву, позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу для подання заперечення.
05.04.2023 відповідач подав до суду відзив на позов, відповідно до якого заперечує проти позову та зазначає, що в ході перевірки документів було встановлено відсутність документу, який би посвідчував приналежність позивача до категорій осіб, які звільнені від мобілізації та підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року № 57 (у редакції, на час виникнення спірних відносин). Відтак уповноважена особа Державної прикордонної служби України діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією на Законами України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову.
17.04.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому не погоджується із відзивом на позов з підстав викладених у відповіді та зазначає, що відповідачем не вказано конкретного документа, який був відсутній у нього при перетині кордону, а лише обмежується загальним формулюванням. Просить задовольнити позовні вимоги.
02.05.2023 відповідач подав до суду заперечення відповіді на відзив, в якому зазначає, що законодавство України не покладає на відповідача обов`язку ведення вичерпного переліку документів, необхідних для перетину державного кордону та відповідно відповідач не формує державну політику з питань виїзду за кордон громадян України в умовах дії на території України правового режиму воєнного стану. Просить відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши справу в порядку визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, суд встановив наступне.
До початку повномаштабного вторгнення росії та до введення в Україні воєнного стану, 01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , був зарахований на денну форму навчання за напрямом підготовки - архітектура до Вищої Школи Технічної в місті Катовіце, Польща. Період навчання з 01.10.2021 по 30.09.2025. Підтвердженням цього є Довідка про прийняття іноземця на денну форму навчання від 06.10.2021, видана Вищою технічною школою у Катовіцах.
18 липня 2022 року позивачем була здана сесія другого семестру навчання та отримано право на переведення на наступний навчальний рік.
29 липня 2022 року позивач перетнув контрольно-пропускний пункт «Шегині», в`їхавши в Україну.
У вересні 2022 року з`явився у Івано-Франківський районний ТЦК та СП, надав копії документів, щоб отримати дозвіл для виїзду за кордон.
09 вересня 2022 отримав відстрочку від призову.
Згідно Довідки для виїзду за кордон здобувачів фахової первинної та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти № 187 від 09.09.2022, зазначено що ОСОБА_1 , 2004 року народження, відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову військову службу). Заперечень щодо виїзду Позивача з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає.
Відповідну відмітку, про право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, зроблено Івано-Франківським районним ТЦК та СП у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 14.05.2021.
16 вересня 2022 року позивач прибув на міжнародний автомобільний пункт пропуску «Смільниця» з метою виїзду з України на навчання за кордоном.
На паспортний контроль, як підставу для виїзду закордон позивачем було подано:
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
- довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової первинної та вищої освіти, асистентів-
стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти № 187 від 09.09.2022;
- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 14.05.2021, з відміткою про право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації;
- студентський квиток, виданий 01.10.2021 Вищою технічною школою у Катовіцах, Польща;
- Довідку про прийняття іноземця на денну форму навчання, видану 06.10.2021 Вищою технічною школою у Катовіцах. Польща:
- довідку про продовження навчання ОСОБА_1 у Вищій Школі Технічній н Катовіце від 11.07.2022.
Документи, що були складені іноземною (польською) мовою подавалися інспектору прикордонної служби із перекладом на українську мову з відповідним нотаріальним засвідченням підпису перекладача.
16 вересня 2022року начальником 2-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку - ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування прийнятого рішення інспектор Крайник І.В, зазначила, шо: «на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року» громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, за відсутності підстав на право перетинання державного кордону, так як вище вказаний громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.
Позивач не погоджуючись із таким рішенням відповідача, вважаючи його немотивованим та необґрунтованим, звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Закон України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI).
За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 2 Закону № 1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону № 1710-VI пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Частиною 1 ст. 14 Закону № 1710-VI передбачено, зокрема, що громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері врегульований Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
Частиною 1 ст. 6 Закону № 3857-XII встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
Суд зазначає, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України є чинними за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію Указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.
Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану, який введений в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII), норми якого суд застосовує в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.
Статтями 1 і 2 Закону № 389-VIII передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
За правилами п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", внесені часткові зміни до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.
Указами Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 воєнний стан в Україні продовжений з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 воєнний стан в Україні було продовжений з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 продовжений строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" № 3857-ХІІ правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначений порядок перетинання громадянами України державного кордону.
За змістом пункту 2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Згідно з пунктом 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Відповідно до визначень, які наведені у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ):
- мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;
- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Разом з цим, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ призову на військову службу під час мобілізації на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.
Водночас, згідно з пунктом 2-6 Правил таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону № 3543-ХІІ.
Як встановлено судом, позивач є здобувачем вищої технічної школи у Катовіцах, тобто належить до категорії осіб, зазначених у абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ, а тому не наділений правом перетину державного кордону в умовах воєнного стану.
Разом з тим, суд зауважує, у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , у графі "Особливі відмітки" зазначено, що ОСОБА_1 має право на відстрочку від призову під час мобілізації згідно із абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Також згідно з довідкою для виїзду за кордон здобувачів фахової первинної та вищої освіти асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або індивідуальною формами здобуття освіти від 09.09.2022 № 187, виданою начальником начальником Івано-Франківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковником ОСОБА_4 , відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову військову службу); заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає; довідка дійсна протягом 6 місяців з дати її видачі.
Варто відмітити, що стаття 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачає умови для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, згідно абзацу 2 ч. 3 якої призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Також стаття 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає право призовника на відстрочку від призову на строкову військову службу та передбачає, що відстрочка надається призовнику за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього закону, зокрема, для здобуття освіти.
Частина дев`ята цієї ж статті передбачає, що право на відстрочку від призову на строкову військову службу для здобуття освіти також мають громадяни України, які в рамках міжнародних договорів України навчаються у закладах освіти інших держав.
Отже, стаття 17 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є правовою підставою для відстрочки від призову на строкову військову службу.
Натомість правовою підставою для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є стаття 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Суд звертає увагу позивача також і на те, що право на відстрочення від призову на військову службу та право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану під час мобілізації не є тотожними за своєю правовою природою.
Відтак, наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію") не надає позивачу права на перетин кордону.
Таким чином, суд вважає, що оскаржуване рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України прийняте відповідачем у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому підстави для визнання його протиправним відсутні.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.
За правилами статті 139 КАС України у разу відмови у задоволенні позову, судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

позивач - ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач - НОМЕР_3 прикордонний Карпатський загін (, вул. Личаківська, 74,м. Львів,79010).

Суддя Шумей М.В.