Справа № 456/579/23
Суддя: Янів Н. М.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/579/23
Провадження № 2-а/456/23/2023
РІШЕННЯ

іменем України

25 квітня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП та інспектора 4 батальйону 3 роти Грибальського Євгена Богдановича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що постановою інспектора 4 батальйону 3 роти старшого сержанта Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП від 30.01.2023р. серія ЕАР №6476052 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.. Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню а справа закриттю.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 30.01.2023р. близько 08.21 год. він керував транспортним засобом марки «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Болехівська, 49 в м. Стрию Львівської області у якого були відсутні вогнегасник та аптечка, чим порушив вимоги п. 31.4.7 ПДР України. З даною постановою категорично не згідний, з наступних підстав. Дійсно, 30.01.2023р. близько 08.21 год. він керував автомобілем марки «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Болехівська, 49 в м. Стрию Львівської області та був безпідставно зупинений працівником поліції, оскільки жодної причини для зупинки не було. Незрозуміло відрекомендувавшись, не пояснивши причини зупинки, не роз`яснивши йому його права, не ознайомивши його із змістом ст.63 Конституції України, не надавши йому жодних доказів для ознайомлення - інспектор безпідставно звинуватив його у порушенні правил дорожнього руху, попросив передати документи та виніс незаконно постанову. Така постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства та процедури складання, та є незаконною. У спірну постанову внесено неправдиві відомості про накладення відносно нього адміністративного стягнення. Працівник УПП у Львівській області не здобув жодного доказу, який підтверджував би те, що в його діях міститься склад і подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП та виніс постанову про обставини, які не підпадають під ознаки ч.1 ст. 121 КУпАП, при тому, грубо порушив вимоги Конституції України, ЗУ «Про національну поліцію», КУпАП та вимоги наказів МВС України.

Відповідно до 31.1 ІІДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств- виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до п. п. 31.3. ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: а) у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху: б) якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому

контролю); в) якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів; г) у разі порушення порядку встановлення і використання спеціальних світлових і звукових сигнальних пристроїв.

Згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3.5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років не підлягають обов`язковому технічному контролю. Відповідно до положень цієї статті обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті. Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.

Перелік технічних несправностей, при яких забороняється експлуатація транспортного засобу наведений у розділі 31 Правил дорожнього руху України, а саме "Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання".

Однак, як вбачається з постанови інспектора, мова йде про експлуатацію автомобіля з технічними несправностями. Але ж відсутність аптечки та вогнегасника не може трактуватися, як несправність автомобіля, більш того, в цьому переліку (несправностей транспортного засобу) відсутня така несправність, як відсутність вогнегасника та аптечки, тобто Правилами дорожнього руху не забороняється експлуатувати транспортний засіб в цьому випадку.

Таким чином, відсутність аптечки та вогнегасника, згідно з нормами ПДР не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу виходячи з диспозиції ч. 1 ст.12І КУпАП виключає можливість притягнення водія до адміністративної відповідальності за цією нормою.

Також, для підтвердження порушення ним пункту 31.4.7 Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати докази, зокрема, відеозапис події, пояснення свідків, тощо, проте таких доказів позивачем не надано. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ним такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Інших належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність у його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення немає відтак, викладені у постанові обставини набувають рис припущення, на яких не може ґрунтуватися процесуальне рішення (постанова). Тому своїми діями, поліцейський УПП у Львівській області грубо порушив вимоги ст.ст. 245, 276, 280 КУпАП. Постанова винесена з порушенням вимог закону, основана на припущеннях і в порушення його прав, а тому слід визнати дії поліцейського УПП у Львівській області протиправними, постанову слід скасувати а провадження по справі закрити.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у заяві, просить суд такі задоволити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надіслали.

Відповідач інспектор 4 батальйону 3 роти Грибальський Є.Б. у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надіслав.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вбачається з копії постанови серії ЕАР №6476052, 30.01.2023р. близько 08.21 год. він керував транспортним засобом марки «Peugeot Boxer» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Болехівська, 49 в м. Стрию Львівської області у якого були відсутні вогнегасник та аптечка, чим порушив вимоги п. 31.4.7 ПДР України, тим самим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 31.4.7 Правил передбачено, що необхідно мати працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі, а також медичну аптечку з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусі, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП настає в разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.121 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим

захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Виходячи з вищенаведеного, однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема й при притягненні особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Що й було зроблено інспектором поліції.

Однак, в свою чергу поліцейським УПП в Львівській області у спірній постанові не наведено обґрунтованих доводів, порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, не представлені такі докази і в судове засідання.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зокрема, судом береться до уваги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, згідно якого зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 238 і 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до позиції, яка викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019р. в справі № 560/751/17, Верховний Суд вважає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обгрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача у даній справі відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Крім того, згідно постанови Верховного суду від 08.07.2020р. по справі № 463/1352/16 вбачається, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обгрунтованим.

Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, поліцейським не наведено жодних доказів на підтвердження вчиненого останнім правопорушення, зокрема фото-відео фіксації правопорушення, показання свідків чи інше.

Отже, оскаржувана постанова ґрунтуються виключно на даних з постанови про накладення адміністративного стягнення, дійсність яких заперечується позивачем. Інших доказів, які б, відповідно до ст. 251 КУпАП, свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, в процесі провадження адміністративної справи, не здобуто.

Крім цього, при накладенні адміністративного стягнення на скаржника в межах санкції ч. 1 ст. 121, в постанові не відображені обставини та дані, які, згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП, підлягають врахуванню.

Згідно ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. З вищенаведеного вбачається, що при провадженні справи не були дотримані такі завдання як всебічність, повнота і об`єктивність з`ясування обставин справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та скасовує постанову і закриває справу.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору, згідно ст. 2 Закону України «Про судовий збір», є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536,80 гривень.

Згідно з вимогами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що за подання позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн., а тому на корить позивача ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції сплачений ним судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп..

Враховуючи те, що в судовому засіданні, жодним чином не доведена вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, а тому спірну постанову слід скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 20, 47, 77, 90, 210-211,229, 241-246, 286 КАС України, ст. 293 КпАП України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАР №6476052 від 30.01.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП України та провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Львівській Департаменту патрульної поліції області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Н. М. Янів