Справа № 640/36577/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року справа №640/36577/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подаваленко Марії Сергіївни про визнання протиправними дій.

Суть спору: 13.12.2021 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подаваленко Марії Сергіївни (далі відповідач та/або приватний нотаріус), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подаваленко Марії Сергіївни щодо порушення терміну надання відповіді 07.12.2021 вих. №93/01-16 на запит на інформацію від 23.11.2021 вх. №104/01-16, як такі, що порушують вимоги частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач порушила строки розгляду запиту на інформацію від 23.11.2021 вх. №104/01-16, що порушує права та охоронювані законом інтереси останнього в частині доступу до публічної інформації.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

06.01.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де остання наголосила на тому, що надання інформації щодо чинності свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого нотаріусу, не пов`язана з виконанням нотаріусом функцій, покладених державою, а саме вчиненням нотаріальних дій. Відповідач вважає, що запит позивача про надання інформації було розглянуто у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» та просила суд закрити провадження у справі.

10.01.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли пояснення позивача, в яких він наполягає на тому, що даний спір підсудний адміністративному суду та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Між тим, Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

19.04.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 23.12.2022 №03-19/4686/22 «Про скерування за належністю справи» надійшли матеріали адміністративної справи №640/36577/21».

19.04.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 адміністративну справу №640/36577/21 прийнято до провадження судді Кушнової А.О. Продовжено розгляд адміністративної в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами зі стадії розгляду справи по суті.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

23.11.2021 ОСОБА_1 , керуючись статтями 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» звернувся до відповідача із запитом на інформацію (вх. №104/01-16), в якому просить:

1. Повідомити чи є чинним свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України приватному нотаріусу Подаваленко Марії Сергіївні та надати його копію.

2. У випадку ненадання копії повідомити номер, серію та термін дії Свідоцтва про права на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого приватному нотаріусу Подаваленко М.С.

Листом від 07.12.2021 вих. №93/01-16 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Подаваленко Марія Сергіївна повідомила заявника, що свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю було видано Міністерством юстиції України 21.03.2001 за №3907, є чинним, строку дії не має.

ОСОБА_1 вважає, що відповідачем порушено вимоги частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що і зумовило його звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI, у редакції, чинній станом на час звернення позивача із запитом на інформацію).

В силу вимог частини 1 статті 2 Закону № 2939-VI його метою є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

При цьому, Закон № 2939-VI не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналіз вказаних положень дає суду підстави дійти до висновку, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Аналогічна права позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 806/1687/17, від 19.02.2020 у справі № 815/1475/17.

Незалежно від наявності у розпорядника інформації статусу суб`єкта владних повноважень, спори з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів, проте, за обов`язкової умови, що запитувана у нього інформація є публічною у розумінні Закону України № 2939-VI.

Зазначений висновок сформований в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №817/1432/15.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно із частиною 1 статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

За правилами, визначеними у частинах 1, 2, 3 статті 19 Закону № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

В розрізі положень частини 5 статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

У той же час, частиною 1 статті 20 Закону № 2939-VI регламентовано, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі (ч. 5 ст. 22 Закону № 2939-VI).

При цьому, за правилами частини 3 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Аналіз вказаних положень дає суду підстави дійти до висновку, що Законом №2939-VI регламентовано такі варіанти поведінки розпорядника інформації у разі одержання запиту на інформацію: надання відповіді на запит на інформацію у строк, передбачений статтею 20 Закону №2939-VI; прийняття рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію (ч. 6, 7 ст. 22 Закону №2939-VI); відмова в задоволенні запиту на інформацію; направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

При цьому, відповідь на запит на публічну інформацію підлягає наданню, за загальним правилом, у строки, встановлені частиною 1 статті 20 Закону №2939-VI, тобто не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У пункті 3.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» роз?яснено, що одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом №2939-VI, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону №393/96-ВР, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону №2939-VI), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом №393/96-ВР. При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону №393/96-ВР. У разі якщо запит на інформацію, який подано згідно із Законом №2939-VI, за своїм змістом поєднує предмет регулювання Закону №393/96-ВР та Закону №2939-VI, то такий «запит-звернення» повинен розглядатися у відповідних частинах у строк та порядок, передбачені відповідними законами. При цьому розпорядник у п`ятиденний строк повинен відповісти по суті запиту, а також повідомити запитувача, що решта питань розглядатимуться як звернення згідно із Законом №393/96-ВР.

Суд при вирішенні спору враховує, що для правильного його вирішення ключовим, з урахуванням заявлених позивачем вимог, є встановлення наявності/відсутності обставин у запитуваної інформації ознак публічної та перевірка обставин чи є відповідач розпорядником такої інформації.

З приводу вказаного суд зазначає про наступне.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлює Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (далі Закон № 3425-XII).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 3425-XII нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно із статтею 11 Закону № 3425-XII свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю видається Міністерством юстиції України на підставі рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату.

Відмову у видачі свідоцтва може бути оскаржено до суду.

За видачу свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю вноситься плата, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, в розумінні Закону № 3425-XII є документом, який підтверджує право нотаріуса на здійснення нотаріальної діяльності та який створений Міністерством юстиції України.

Отже, Міністерство юстиції України є суб`єктом, який створив таку публічну інформацію та є її розпорядником у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI.

Натомість, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Подаваленко Марія Сергіївна є особою, яка володіє та розпоряджається свідоцтвом про право на заняття нотаріальною діяльністю.

В розумінні пункту 3 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків.

Отже, звідси слідує, що приватний нотаріус є особою, яка виконує делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із Законом № 3425-XII та є розпорядником публічної інформації стосовно інформації, пов`язаної з виконанням його обов`язків.

В свою чергу, свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю є документом, який надає право нотаріусу вчиняти нотаріальні дії, а відтак, на переконання суду, відомості, які зазначені в ньому, пов`язані із виконанням нотаріусом обов`язків, які делеговані йому суб`єктами владних повноважень у відповідності до Закону № 3425-XII.

За таких обставин, в межах даної адміністративної справи, приватний нотаріус є розпорядником публічної інформації згідно із пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI щодо інформації, яка стосується свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, що за висновком суду є публічною в розумінні Закону № 2939-VI.

Як вже було вказано судом вище, позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації 23.11.2021, відповідь на який позивачу надано листом від 07.12.2021.

Тобто, приватний нотаріус, надаючи 07.12.2021 відповідь на запит про інформацію від 23.11.2021 порушив строки, які регламентовані частиною 1 статті 20 Закону № 2939-VI.

При цьому, суд вважає помилковими твердження відповідача про те, що інформаційний запит ОСОБА_1 слід розглядати в порядку Закону України «Про звернення громадян», адже, по-перше, запитувана ним інформація є публічною, а по-друге, приватний нотаріус є розпорядником такої публічної інформації.

Окрім цього, при вирішенні спору по суті суд враховує, що у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про закриття провадження в адміністративній справі, із посиланням на те, що він не є розпорядником публічної інформації, адже не є суб`єктом владних повноважень.

Оскільки приватний нотаріус зазначене клопотання не викладав, як окремий документ, суд вважає за можливе вказати про такі обставини в судовому рішенні.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону № 2939-VI оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач є розпорядником публічної інформації згідно із пунктом 2 частини 1 статті 13 Закону № 2939- VI та враховуючи висновки суду, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень, суд вважає відсутніми підстави для закриття провадження в даній адміністративній справі.

Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Резюмуючи вище викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі підпункту 9 пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (копія посвідчення інваліда 2 груп серія НОМЕР_1 від 28.04.2015) (т. 1, а.с. 5).

Приймаючи до уваги те, що матеріали справи не містять в собі доказів понесення судових витрат сторонами у справі, суд не вбачає підстав для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Подаваленко Марії Сергіївни щодо порушення терміну надання відповіді від 07.12.2021 вих. №93/01-16 на запит на інформацію ОСОБА_1 від 23.11.2021, вх. №104/01-16, як такі, що порушують вимоги частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 12.05.2023.

Суддя Кушнова А.О.