Справа № 240/2023/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/2023/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2022 №303 (з адміністративно-господарської діяльності) "Про призначення службового розслідування".

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2022 №81 "Про результати проведення службового розслідування".

Визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 в частині висновків службового розслідування про порушення ОСОБА_1 статей 11 і 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України.

В обгрунтування позову зазначає, що накази про призначення службового розслідування та висновки про порушення ОСОБА_1 статей 11 і 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України є неправомірними, з огляду на відсутність підстав для проведення службового розслідування, оскільки були видуманими та не відповідали дійсності. Крім того, вказує, що перед призначенням службового розслідування в порушення вимог законодавства не було проведено службову перевірку, яка повинна була встановити чи є підстави для проведення службового розслідування. Також, було порушено процедуру призначення службового розслідування. Вказані порушення призвели до незаконного службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що 26.11.2022 наказом командира №303 "Про призначення службового розслідування" було призначено службове розслідування на підставі рапорту начальника медичної служби військової частини за фактом перешкоджання здійснення службових обов`язків бойовому медику мінометної батареї офіцерами мінометної батареї ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . За результатом службового розслідування складено акт службового розслідування від 14.12.2022. Згідно Наказу командира військової частини №81 від 15.12.2022 року "Про результати проведення службового розслідування" командиром військової частини було застосовано до командира 1 взводу мінометної батареї старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (п.2 Наказу №81)

Пункт 1, розділу II Порядку №608 передбачає випадки, коли може призначатися службове розслідування. Також, даний пункт передбачає, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. Даний пункт кореспондуються з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту, якою передбачено, що службове розслідування проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Саме цією нормою керувався командир військової частини НОМЕР_1 при винесенні наказу № 303 від 26.11.2022 року "Про призначення службового розслідування". Призначення службового розслідування є компетенцією командира. З вищевикладеного вбачається, що накази: "Про призначення службового розслідування" і "Про результати проведення службового розслідування", та акт службового розслідування є правомірними та законними.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2022 №303 "Про призначення службового розслідування" було призначено службове розслідування на підставі рапорту начальника медичної служби військової частини за фактом перешкоджання здійснення службових обов`язків бойовому медику мінометної батареї офіцерами мінометної батареї ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ..

За результатом службового розслідування складено акт службового розслідування від 14.12.2022, яким рекомендовано за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, керуючись статтею 48, на підставі статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, підготовити наказ командира військової частини НОМЕР_1 про оголошення командиру мінометного взводу мінометної батареї старшому лейтенанту ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Наказом командира військової частини №81 від 15.12.2022 "Про результати проведення службового розслідування" за порушення вимог статей 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме, не підвищення рівня професійних знань вдосконалення своєї виучки і майстерності, незнання та невиконання своїх обов"язків та недодержання вимог статей 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України керуючись статтею 48, на підставі статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнути командира 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - оголосити сувору догану.

Позивач вважає протиправним призначення службового розслідування, висновки, викладені в акті службового розслідування та наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні відносини, що склались між сторонами, врегульовані Законами України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу", від 24.03.1999 №551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", від 24.03.1999 №548-XIV "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України", від 24.03.1999 №550-XIV Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до пункту 4 розділу І Положення № 1153/2008 громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до правових норм, зазначених в статтях 4 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Згідно з статтями 16 та 17 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

При цьому, правовими нормами статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно з статтею 13 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Відповідно до статті 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Разом з тим, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Приписами статей 1 та 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, зокрема, й шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України (стаття 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Відповідно до вимог статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку №608, відповідно до якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок №608) особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.

Згідно вимог пункту 9 розділу ІІІ Порядку №608 посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

В свою чергу, згідно пункту 3 розділу ІV військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

Правовими нормами розділу V Порядку №608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1 та 2 розділу VІ Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічні норми закріплені також і в статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, яка окрім права командира прийняти рішення про накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, вину якого повністю доведено, також передбачає, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з пунктом 2 розділу VІ Порядку №608 наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Таким чином, необхідною умовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є встановлення під час службового розслідування факту невиконання чи неналежного виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку, а також його вини у вказаних діях.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №81 від 15.12.2022 "Про результати проведення службового розслідування" за порушення вимог статей 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме, не підвищення рівня професійних знань вдосконалення своєї виучки і майстерності, незнання та невиконання своїх обов"язків та недодержання вимог статей 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України керуючись статтею 48, на підставі статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнуто командира 1 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності - оголошено сувору догану.

Притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності передувало службове розслідування, яке призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2022 №303 та за результатами якого складено акт службового розслідування.

Вирішуючи питання щодо правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2022 №303 "Про призначення службового розслідування" суд виходить з наступного.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.11.2022 №303 "Про призначення службового розслідування" відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порядку проведення службового розслідування у ЗСУ №608 було призначено службове розслідування на підставі рапорту начальника медичної служби військової частини за фактом перешкоджання здійснення службових обов`язків бойовому медику мінометної батареї ОСОБА_3 офіцерами мінометної батареї ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Так, 24.11.2022 на ім"я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт начальника медичної служби військової частини про призначення службового розслідування у зв`язку з перешкоджання командиром 1 мінометного взводу старшим лейтенантом ОСОБА_1 в доступі бойового медика мінометної батареї ОСОБА_3 до медичного кабінету для надання військовослужбовцям медичної допомоги та перешкоджання командиром З мінометного взводу старшим лейтенантом ОСОБА_2 у проведенні бойовим медиком мінометної батареї занять з тактичної медицини згідно наказу командира мінометної батареї.

Згідно з статтею 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) склад (ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.

За визначенням, наведеним в пункті 2 розділу І Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися, зокрема у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Отже, пункт 1, розділу II Порядку №608 передбачає випадки, коли може призначатися службове розслідування. Також, даний пункт передбачає, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб. Даний пункт кореспондується з вимогами статті 84 Дисциплінарного статуту, якою передбачено, що службове розслідування проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Крім того, вирішення питання щодо наявності підстав для призначення службового розслідування є компетенцією командира військової частини.

Як слідує зі спірного наказу № 303 від 26.11.2022 "Про призначення службового розслідування", такий призначений відповідно до статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порядку проведення службового розслідування у ЗСУ №608 та на підставі рапорту начальника медичної служби військової частини за фактом перешкоджання здійснення службових обов`язків бойовому медику мінометної батареї офіцерами мінометної батареї ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

З вказаного слідує, що у командира в/ч НОМЕР_2 були наявні законні підстави для призначення відносно позивача службового розслідування, з огляду на що, суд дійшов висновку, що наказ № 303 від 26.11.2022 "Про призначення службового розслідування" є правомірним.

Враховуючи вищезазначені норми, безпідставними є доводи позивача про неможливість призначення службового розслідування на підставі рапорту начальника медичної служби, оскільки такої заборони ні Порядок №608, ні Статут внутрішньої служби не містить.

Також безпідставними є доводи позивача з приводу того, що у рапорті про призначення службового розслідування не вказано жодної норми чи нормативно-правового акта, які були ним порушені, оскільки законом не встановлено вимог до форми та змісту рапортів. Протилежного позивачем не доведено.

Зауваження позивача з приводу невідповідності форми наказу вимогам Порядку №608 суд відхиляє, оскільки відповідно до ч.3 розділу ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

В той же час, спірний наказ № 303 від 26.11.2022 "Про призначення службового розслідування" містить необхідні реквізити та відповідає вказаним вимогам.

Суд зазначає, що його видано уповноваженою особою за наявності підстав для призначення службового розслідування, які у ньому наведені.

Крім того, певні дефекти при оформленні індивідуального акта, не свідчать про його протиправність. Його правомірність встановлюється з урахуванням усіх обставин.

Щодо позовних вимог щодо визнання неправомірними дій військової частини НОМЕР_1 в частині висновків службового розслідування про порушення ОСОБА_1 статей 11 і 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України, суд зазначає, що відповідно до п.5 розділу 4 Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Отже, оформлення висновку службового розслідування за результатами діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок є її обов`язком, а отже, дії щодо оформлення висновку результатів службового розслідування актом службового розслідування є правомірними.

Надаючи оцінку встановленим службовою перевіркою порушенням та, як наслідок, наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а відтак і правомірності спірного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2022 №81 "Про результати проведення службового розслідування", суд виходить з наступного.

Як вже зазначалося, наказом командира військової частини №81 від 15.12.2022 "Про результати проведення службового розслідування", яким позивачу оголошено сувору догану винесено керуючись статтею 48, на підставі статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за порушення вимог статей 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме, не підвищення рівня професійних знань вдосконалення своєї виучки і майстерності, незнання та невиконання своїх обов"язків та недодержання вимог статей 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України .

Прийняттю вказаного наказу передувало службове розслідування, призначене на підставі рапорту начальника медичної служби військової частини за фактом перешкоджання здійснення службових обов`язків бойовому медику мінометної батареї ОСОБА_3 офіцерами мінометної батареї ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , за результатами якого складено акт від 14.12.2022, яким рекомендовано за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, керуючись статтею 48, на підставі статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, підготувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про оголошення командиру мінометного взводу мінометної батареї старшому лейтенанту ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Так, відповідно до матеріалів службового розслідування, 24.11.2022 на ім"я командира військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт начальника медичної служби військової частини про призначення службового розслідування у зв`язку з перешкоджання командиром 1 мінометного взводу старшим лейтенантом ОСОБА_1 в доступі бойового медика мінометної батареї ОСОБА_3 до медичного кабінету для надання військовослужбовцям медичної допомоги та перешкоджання командиром 3 мінометного взводу старшим лейтенантом ОСОБА_2 у проведенні бойовим медиком мінометної батареї занять з тактичної медицини згідно наказу командира мінометної батареї.

Зокрема, службовим розслідуванням встановлено, що командир 1 взводу мінометної батареї старший лейтенант ОСОБА_1 в листопаді 2022 року забрав у старшого бойового медика мінометної батареї молодшого сержанта ОСОБА_3 ключі від кімнати де зберігаються медикаменти чим перешкодив їй у виконанні службових обов`язків - вчасного надання медичної допомоги військовослужбовцям мінометної батареї. Повернув ключі - після наказу командира мінометної батареї старшого лейтенанта ОСОБА_4 ..

Опитаний в ході проведення службового розслідування старший лейтенант ОСОБА_1 пояснив, що надав старшому бойовому медику мінометної батареї ОСОБА_3 наказ віддати ключі від кімнати де зберігаються медикаменти, оскільки вважає, що вона не має ніякого відношення до медикаментів, бо це медикаменти 1 взводу. Також пояснив, що отримавши допомогу від волонтерів у вигляді питної води та іншу волонтерську допомогу не повідомив про це командування військової частини і як наслідок дана волонтерська допомога не взята на облік військовою частиною, а використана ним на власний розсуд.

Згідно пояснень командира - мінометної батареї старшого лейтенанта ОСОБА_4 старший лейтенант ОСОБА_1 та старший лейтенант ОСОБА_2 в недостатній мірі володіють знаннями Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Відповідно до висновку оцінки рівня авторитету та лідерства командирів мінометної батареї рівень авторитету та лідерства у командира 1 взводу старшого лейтенанта ОСОБА_1 низький.

На підставі встановлених обставин, комісія дійшла висновку, що командир 1 мінометного взводу мінометної батареї старший лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: не підвищення рівня військових професійних знань, вдосконалення своєї виучки і майстерності, не знання та не виконання своїх обов`язків та недодержання вимог статутів Збройних Сил України, та вимоги ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до якої військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Оцінюючи правомірність встановлених обставин та виявлених порушень, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 31 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальники, яким і військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, бойовий медик мінометної батареї молодший сержант ОСОБА_3 відноситься до управління мінометної батареї і її безпосереднім начальником на момент вчинення правопорушення ОСОБА_1 був командир мінометної батареї старший лейтенант ОСОБА_4 ..

Старший лейтенант ОСОБА_1 був командиром 3 взводу мінометної батареї і його безпосереднім начальником на момент вчинення правопорушення був командир мінометної батареї старший лейтенант ОСОБА_4 ..

Згідно ст. 35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

З аналізу вимог ст.ст. 31, 35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ слідує, що бойовому медику мінометної батареї молодшому сержанту ОСОБА_3 на момент вчинення правопорушення міг віддати наказ без згоди її безпосереднього начальника (командира мінометної батареї) виключно старший за службовим становищем, ніж її безпосередній начальник, тобто начальник вищий від командира мінометної батареї.

Відтак, командир 1 мінометного взводу мінометної батареї старший лейтенант ОСОБА_1 , який, як командир мінометного взводу, нижчий за службовим становищем за командира мінометної батареї, не є прямим начальником бойовому медику мінометної батареї, молодшому сержанту ОСОБА_3 та не мав права віддавати їй накази без відома командира мінометної батареї.

Відповідно до вимог статей 33 та 34 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці, які за своїм службовим становищем і військовим званням (статті 31 і 32 цього Статуту) не є стосовно інших військовослужбовців начальниками або підлеглими, можуть бути старшими чи молодшими за військовим званням і у разі спільного виконання службових обов`язків військовослужбовцями, що не підпорядковані один одному, якщо їх службові відносини не визначені командиром (начальником), начальником є старший із них за посадою, а за рівних посад - старший за військовим званням.

Згідно своїх обов"язків бойовий медик мінометної батареї молодший сержант ОСОБА_3 зобов`язана була забезпечувати облік, збереження та видачу військовослужбовцям мінометної батареї медикаментів та медичних засобів. Командир 1 взводу старший лейтенант ОСОБА_1 вилучив у бойового медика мінометної батареї молодшого сержанта ОСОБА_3 ключі від кімнати, де зберігалися медикаменти мінометної батареї. Своє рішення про вилучення ключів він прийняв без відома безпосереднього командира, яким для бойового медика мінометної батареї ОСОБА_3 та для командира 1 взводу ОСОБА_1 був командир мінометної батареї ОСОБА_4 ..

Факт вчинення правопорушення підтверджено також поясненнями 25 військовослужбовців, які були опитані в ході проведення службового розслідування.

Відповідно до пояснень військовослужбовців мінометної батареї: в листопаді 2022 року командир 1 взводу мінометної батареї ОСОБА_1 забрав у бойового медика мінометної батареї молодшого сержанта ОСОБА_3 ключі від кімнати де зберігалися медикаменти мінометної батареї (аркуші 11,13,15,17,19,20,22,24,25,27,29,30,38,42,43 матеріалів службового розслідування). Також, деякі військовослужбовці у своїх поясненнях вказали на зневажливе ставлення ОСОБА_1 та публічне грубе відношення до медика - молодшого сержанта ОСОБА_3 ..

Командир мінометної батареї пояснив, що командир 1 взводу мінометної батареї ОСОБА_1 має упереджене ставлення до бойового медика мінометної батареї та віддає їй накази, які не відносяться до його компетенції.

Згідно письмових пояснень, бойовий медик ОСОБА_3 підтвердила факт вилучення в неї ключів ОСОБА_1 від кімнати, де зберігалися медикаменти мінометної батареї (аркуш 35 матеріалів службового розслідування) .

Відповідно до вимог ст.11 Статуту №548 необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема конкретні обов`язки: - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Статтею 16 Статуту №548-ХІУ визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів слідує, що командир 1 мінометного взводу старший лейтенант ОСОБА_1 протиправно віддав наказ ОСОБА_3 віддати йому ключі від кімнати де зберігалися медикаменти мінометної батареї без згоди її безпосереднього начальника, чим порушив вимоги ст.11, ст.16 Статуту №548, через їх нехтування, а відтак, діяв в супереч вимог статей 31-35 Статуту внутрішньої служби ЗСУ .

Суд вважає, що такими діями позивач проігнорував військовий принцип єдиноначальності і статутний порядок віддання наказів та перешкодив виконанню прямих обов`язків бойовим медиком мінометної батареї.

Отже, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження висновки службового розслідування щодо порушення позивачем вимог статті 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, відповідно до яких військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Позивачем не доведено, що відповідачем не було враховано вимоги п.87 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, які передбачають, що під час накладення дисциплінарного стягнення враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Одночасно, суд звертає увагу, що у службовій характеристиці ОСОБА_5 , крім іншого зазначено про те, що він авторитетом в колективі не користується, до виконання службових обов"язків відноситься не завжди відповідально, військовими статутами володіє на неналежному рівні.

Згідно висновку оцінки рівня авторитету та лідерства командира, командир 1 мінометного взводу мінометної батареї старший лейтенант ОСОБА_1 має низький рівень авторитету та лідерства серед особового складу взводу.

Суд не бере до уваги доводи позивача про упередженість командира відносно нього та зацікавленість у наслідках розслідування, оскільки вони є його особистою думкою та нічим не підтверджені.

Стосовно доводів позивача про порушення процедури призначення та проведення службового розслідування, зокрема, не призначення службової перевірки, що передує розслідуванню, не ознайомлення його з правами та обов"язками, оскільки порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення, (правовий висновок ВС у справах № 813/1790/18 від 23.04.2020 та №825/2328/16 від 22.05.2020).

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення.

У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюванність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття, (правовий висновок ВС у справах № 813/1790/18 від 23.04.2020 та №825/2328/16 від 22.05.2020).

Відтак, процедурні порушення, на які вказує позивач не спростовують встановлених службовим розслідуванням фактів та висновків про порушення позивачем вимог Статуту.

Щодо доводів позивача про те, що перед службовим розслідуванням не було роз"яснено права, обов"язки, чим порушено вимоги п.3 розділу 4 Порядку №608, суд зазначає, що такі вимоги у вказаному пункті Порядку відсутні.

Більш того, відповідно до бланку отриманих пояснень у ОСОБА_1 позивач власноручно підтвердив що до нього було доведено положення статті 63 Конституції України та роз`яснено, що він не несе відповідальності за відмову давати пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом: права та обов`язки осіб, що визначені в Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України і 13 грудня 2017 року за №1503/31371: підстави проведення службового 1 розслідування (службової перевірки (аркуш 45 матеріалів службового розслідування).

Отже, у позовній заяві не наведено жодних доводів у контексті того, що вказані позивачем обставини призвели до необ`єктивного чи неправильного встановлення обставин під час службового розслідування, як і не вказано, які вимоги Порядку № 608 було порушено.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що матеріалами службового розслідування доведено наявність дисциплінарного проступку у діях позивача, що полягає у недотриманні норм Статуту ВС ЗСУ. Доводи позивача, які б звільняли його від дисциплінарної відповідальності, передбаченої Дисциплінарним статутом ЗС України, протилежного не спростовують.

При цьому, суд зазначає, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є дискреційними повноважень суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

Відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.

Зазначені висновки узгоджуються з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 щодо визначення дискреційних повноважень та ступенем свободи адміністративного органу.

Аналогічний висновок, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення викладений Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року (справа №813/3020/16 провадження 9901/22208/18).

Аналіз наведених вище правових норм в їх взаємозв`язку, дозволяє зробити висновок про те, що суворе дотримання військової дисципліни є базовим принципом функціонування Збройних Сил України. Забезпечення військової дисципліни в конкретному військовому підрозділі є одним з основних обов`язків командирів всіх рівнів. Саме з цією метою законодавець наділив командира (начальника) дисциплінарною владою із значною мірою дискреційності по відношенню до підлеглого особового складу. Безпідставне втручання в дисциплінарну практику командира, в значній мірі, може вплинути на бойову готовність конкретного підрозділу.

Додатково суд звертає увагу на таке, указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан та в подальшому продовжено.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.

Вищевказані фактичні обставини вказують на те, що застосоване до позивача дисциплінарне стягнення, а саме сувора догана, в період введення в Україні воєнного стану, є повністю співмірним з діями позивача та в межах наданих командиру повноважень.

Враховуючи вищезазначені обставини суд вважає, що приймаючи оскаржуваний у даній справі наказ №81 від 15.12.2022 "Про результати проведення службового розслідування", яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб, визначений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", Законом України від 24.03.1999 №548-XIV "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України" та Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано та неупереджено.

Відтак, суд приходить до висновку, що вказаний наказ є правомірним, а тому не підлягає скасуванню.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Решта доводів сторін , не спростовують висновків суду у даній справі.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб"єктом владних повноважень доведено правомірність оскаржуваних дій та наказів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, тому суд відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання протиправним та скасування наказів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос