Справа № 300/1950/23
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2023 р. справа №300/1950/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Боброва Ю.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачами протиправно прийняті рішення про відмову у призначенні пенсії за віком та відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивача період роботи з 07.01.1986 по 19.06.2002 та у подвійному розмірі, згідно із ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, з 25.06.2002 по 31.12.2022 у закладах охорони здоров`я, оскільки вказаний період підтверджується відповідними записами в трудовій книжці, яка відповідно до вимог чинного законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи та іншими документами, які підтверджують зазначений стаж і були надані пенсійному органу. Вказала, що основною причиною для відмови у призначенні пенсії було те, що у паспорті її ім`я зазначено ОСОБА_2 , а у документах про стаж ім`я ОСОБА_3 . Проте, позивачем було внесено виправлення до трудової книжки та зазначено дійсне ім`я, а паспортні дані, число, місяць, рік народження відповідали тим, що вказані у наданих пенсійному органу документах, що підтверджують стаж роботи. Зазначила, що виправлення у записі про прийняття на роботу та у номері наказу про зарахування є незначними та читабельними, у трудовій книжці міститься запис виправленому на 07 вірити, а позивач не повинен нести відповідальність за помилку (описку, виправлення) допущену роботодавцем. Таким чином, вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача на належний соціальний захист. Окрім цього вказала, що її стаж на медичних посадах, становить більше 41 року, у зв`язку з чим вона має право на грошову допомогу яка виплачується медичному працівнику та не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, однак у виплаті такої допомоги їй було відмовлено. Просила позов задовольнити повністю.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
14.04.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області отримало копію ухвали суду про відкриття провадження в даній адміністративній справі, що підтверджується довідкою Івано-Франківського окружного адміністративного суду. Заяв чи клопотань суду не подав, правом на подання відзиву на позов не скористався, суд про поважність причин ненадання такого відзиву не повідомив.
Згідно частини 6 статті 162, частини 2 статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.02.2023 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.
22.02.2022 року позивачка повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії.
До вказаної заяви позивачкою додатково надано, зокрема, оновлені довідки, трудову книжку із внесеними змінами її імені, паспорт дитини, висновок фахівця-лінгвіста.
Вказаним рішенням: не зараховано період роботи з 07.01.1986 по 19.06.2002 згідно записів № 3-6 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.04.1984, оскільки у графі 2 трудової книжки виправлено дату прийняття на роботу та у графі 4 у підставі внесення запису про прийняття на роботу наявне виправлення в номері наказу; не зараховано зазначений період роботи згідно довідок № 35/59-4.01/1063 від 27.12.2022, № 35/59-4.01/1064 від 03.01.2023, наданих первинних документів за час роботи та акта перевірки стажу роботи №0900-1102-1/1283 від 21.02.2023, оскільки зазначене в документах ім?я особи " ОСОБА_3 " відрізняється від даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Галицьким РВ УМВС в Івано-Франківській області 29.06.1996; не зараховано до страхового та пільгового стажу період роботи з 25.06.2002 по 31.12.2003 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_4 від 02.04.1984, довідки № 01/167 від 27.12.2022, оскільки в долученому наказі про прийняття на роботу № 47 від 19.06.2002 зазначене ім?я особи "Ганна" відрізняється від паспортних даних заявниці, в наказі № 21 від 28.03.2003 про переведення на посаду медсестри постійно ім?я та по батькові особи зазначено не повністю; не зараховано до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2022 згідно інформації про сплату страхових внесків, що міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, оскільки ім?я особи "Ганна" відрізняється від паспортних даних заявниці.
Не погоджуючись з вказаною відмовою позивача звернулася з даним позовом до суду.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).
За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Згідно із пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Як встановлено судом, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 02.04.1984, яка наявна у матеріалах справи, ОСОБА_1 працювала:
з 02.04.1984 по 06.01.1986 медсестрою палати новонароджених у Галицькій центральній районній лікарні;
з 07.01.1986 по 15.02.1989 медсестрою госпрозрахункового відділу у Міській поліклініці профілактичних оглядів м. Івано-Франківська (реорганізовано у Івано-Франківську міську поліклініку №3;
з 16.02.1989 по 01.01.1991 медсестрою кабінету функціональної діагностики і ЕКГ відділу періодичних профоглядів відділу у Міській поліклініці профілактичних оглядів м. Івано-Франківська (реорганізовано у Івано-Франківську міську поліклініку №3;
з 02.01.1991 по 19.06.2002 акушеркою госпрозрахункового відділу профоглядів у Івано-Франківській міській поліклініці №3;
з 25.06.2002 по 31.03.2020 дільничною медсестрою диспансерного відділення у Івано-Франківському обласному дерматовенерологічному диспансері (перейменовано на Комунальний заклад «Івано-Франківський обласний клінічний шкірно-венерологічний диспансер, реорганізовано у КНП «Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської обласної ради»).
З 01.04.2020 по теперішній час працює сестрою медичної консультативно-діагностичного відділення у КНП «Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської обласної ради»).
Так, спірним на думку відповідачів є період з 07.01.1986 по 19.06.2002, що не зарахований пенсійними органами згідно записів трудової книжки, оскільки у графі 2 трудової книжки виправлено дату прийняття на роботу та у графі 4 у підставі внесення запису про прийняття на роботу наявне виправлення в номері наказу.
Проте, судом встановлено, що після звільнення 06.01.1986 року, позивачка 07.01.1986 року, згідно наказу №2§3 від 06.01.1986 прийнята медсестрою госпрозрахункового відділу Міської поліклініки профілактичних оглядів м. Івано-Франківська.
Суд зазначає, що вказані записи є послідовними, чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатку підприємства, хоча дата прийняття на роботу 07.01.1986, а саме число 07, містить виправлення. Однак, навіть з урахуванням виправлення є чітким, з якого можна ідентифікувати дату прийняття на роботу 07.01.1986. Номер наказу про зарахування 2§3 містить символ параграфу, що на переконання суду не є виправленням (а.с. 30).
Більше того, на другій сторінці трудової книжки позивачки наявний запис виправлено на 07 вірити, який скріплено підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, що відповідає вимогам пункту 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці України, Мін`юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 №58.
Також, для підтвердження вказаного трудового стажу позивачкою надана архівна довідка від 27.12.2022 №35/59-4.01/1063, видана архівним відділом Івано-Франківської міської ради, що підтверджує період роботи з 07.01.1986 по 19.06.2002 на вказаній посаді.
Проте суд зазначає, що жодних неправильних чи неточних записів саме про періоди роботи позивачки, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.
Окрім цього, відповідачем також не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Таким чином, оскільки судом не встановлено недостовірності або неточності вказаних записів, зазначене не може бути підставою для не зарахування оспорюваного періоду роботи позивачки до його трудового стажу.
Щодо посилання пенсійних органів в оскаржуваних рішеннях на неможливість зарахування до страхового стажу періодів роботи з 07.01.1986 по 19.06.2002 та з 25.06.2002 по 31.12.2022, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 02.04.1984, довідок № 35/59-4.01/1063 від 27.12.2022, № 35/59-4.01/1064 від 03.01.2023, № 01/167 від 27.12.2022 та індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, оскільки зазначене в документах про страховий стаж ім?я особи " ОСОБА_3 " відрізняється від даних паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Галицьким РВ УМВС в Івано-Франківській області 29.06.1996, у якому вказано ім`я ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, основною причиною відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до загального стажу є те, що позивачка, відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , значиться як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте у частині документів, що підтверджують трудовий стаж, поданих до пенсійного Фонду, позивач іменується як ОСОБА_3 .
Так, відповідно до пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці України, Мін`юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 №58 (надалі Інструкція №58), зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.
Позивачка, у зв`язку з виявленим розбіжностями у трудовій книжці, звернулася до свого роботодавця, після чого старшим інспектором відділу кадрів КНП «Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської міської ради» Гудз Л.Ю. на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки позивача від 02.04.1984 НОМЕР_2 зроблено запис про те, що ім`я ОСОБА_3 виправлено на ОСОБА_2 на підставі паспорта НОМЕР_3 , виданим Галицьким РВ УМВС в Івано-Франківській області 29.06.1996. Зазначений запис завірений печаткою відділу кадрів підприємства та підписом відповідної особи (а.с. 29).
Окрім цього, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначена у трудовій книжці, відповідає даті народження ОСОБА_1 , а внесені зміни у прізвища позивачки, також свідчить про приналежність вказаної трудової книжки саме їй, що підтверджується наданими при зверненні за призначенням пенсії свідоцтвами про одруження (а.с. 23, 27).
Також, при повторному зверненні до пенсійного органу за призначенням пенсії було надано висновок фахівця-лінгвіста від 20.03.2023, у якому зазначено, що ім`я ОСОБА_3 має фонетичний варіант ОСОБА_2 , а правопис імені Ганна/Анна не суперечить ідентифікації фізичної особи для подальших юридичних дій у відповідних державних установах (а.с. 28).
Більше того, факт роботи у КНП «Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської обласної ради» підтверджується довідкою від 27.12.2022 за №01/167 виданою саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій зазначено про те, що вона дійсно у період з 25.06.2002 по даний час працює на даному лікувальному закладі (а.с. 42).
Також, у індивідуальних відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування форми ОК-5 позивачка вказана як ОСОБА_4 , проте серія та номер паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податку, що вказані у даних відомостях, повністю відповідають паспортним даним та реєстраційному номеру облікової картки платника податку ОСОБА_1 , які наявні у матеріалах справи (а.с. 16-21, 45-46).
Окрім цього, у даних відомостях міститься інформацію про сплату за позивачку, підприємствами, на яких вона працювала, страхових внесків за період з 1999 по 2022 року.
Відтак, суд дійшов висновку, що пенсійними органами протиправно не взято до уваги відомості про сплату страхових внесків за позивачку, у зв`язку із чим такі відомості мають бути враховані як при зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи, так і при обчисленні заробітку, що враховується при призначенні пенсії.
Таким чином, на переконання суду описка імені позивачки не може бути підставою для не зарахування вказаних періодів роботи позивача до її страхового стажу та позбавлення її права на пенсійне забезпечення, оскільки зазначені у поданих документах відомості: прізвище та по-батькові, рік народження, серія і номера паспорта, реєстраційний номер облікової картки платника податку ідентичні даним позивача та свідчать про належність вищезазначених документів, що підтверджують страховий стаж, саме ОСОБА_1 .
Аналогічно документами, які підтверджують трудовий стаж та містять ідентифікуючі дані позивачки, однак ім`я позивача заначено у них як ОСОБА_3 , є особова картка позивача, довідки № 35/59-4.01/1063 від 27.12.2022, № 35/59-4.01/1064 від 03.01.2023, наказ про прийняття на роботу № 47 від 19.06.2002, наказ № 21 від 28.03.2003 про переведення.
Суд зазначає, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданах документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від підприємства, а не відмовляти позивачці у призначенні пенсії.
Більше того, у порушення пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (надалі Порядок №22-1), при особистому зверненні ОСОБА_1 03.02.2023 до сервісного центру за призначенням пенсії, працівник структурного підрозділу не перевірила відповідність викладених у наданих документах відомостей про особу даним паспорта та не повідомила про наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації, що призвело до подальшого порушення пенсійних прав позивачки.
Так, після першої відмови у призначенні пенсії, 22.02.2023 разом із заявою за призначенням пенсії, ОСОБА_1 подала заяву про отримання допомоги у підтверджені спірних періодів роботи, однак у порушення абзацу 2 пункту 3.3 Порядку №22-1, таку допомогу їй надано не було.
З огляду на наведене, вищезазначені обставини не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 , періодів роботи з 07.01.1986 по 19.06.2002 та з 25.06.2002 по 31.12.2022, а тому суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області протиправно не враховано вказані періоди під час розгляду заяви про призначення пенсії.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність зарахування до загального стажу періоди роботи позивача з 07.01.1986 по 19.06.2002 та з 25.06.2002 по 31.12.2022, у зв`язку із чим стаж позивача складає більше 41 року.
Щодо необхідності зарахування до загального стажу у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення період роботи з 25.06.2002 по 31.12.2022 суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону № 1058, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Положеннями статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон №1788) передбачено пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах.
Відповідно до вказаної статті, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Станом на день звернення позивачки до органу Пенсійного фонду України із заявою про проведення перерахунку пенсії положення ст. 60 Закону №1788 в частині, що стосується пільг по обчисленню стажу за роботу в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, залишилися без змін, отже, норми чинного законодавства, що регулюють питання пенсійного забезпечення, передбачають пільгове (в подвійному розмірі) обчислення страхового стажу за роботу в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я.
Із роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010 року слідує, що інфекційний заклад (відділення) - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).
Як вже встановлено судом, позивачка у період з 25.06.2002 по теперішній час працює дільничною медсестрою диспансерного відділення (з 01.04.2020 змінено на сестра медична консультативно-діагностичного відділення) у КНП «Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської обласної ради», що підтверджується записами у трудовій книжці.
Відповідно довідки від 27.12.2022 за №01/167 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала у КНП «Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської обласної ради» у період з 25.06.2002 по даний час. Також у вказаній довідці зазначено, що вона на посаді медсестри диспансерного відділення працювала із збудниками хвороб, таких як сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, короста та демодекоз, які віднесені до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб (затвердженого наказом МОЗ від 19.07.1995 №133), що дає право на врахування вищезазначеного періоду роботи у пільговому обчисленні, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 42).
Таким чином, відповідачами протиправно також не враховано період роботи позивачки з 25.06.2002 по 31.12.2022 до стажу її роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до частини 1статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Як встановлено судом страховий стаж позивача складає більше 41 року, а тому доводи відповідача щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу, та відповідно, права на пенсію за віком є безпідставними.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 виповнилось 60 років, із заявою про призначення пенсії вперше вона звернулася 03.02.2023, вдруге 22.02.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення нею пенсійного віку.
Враховуючи викладене та те, що позивач на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досягла 60 річного віку, має достатній загальний страховий стаж, пенсію їй слід призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 29.11.2022 року.
Щодо виплати позивачці грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.
Згідно з пунктом 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає права на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909.
Пункт 5 цього Порядку №1191 передбачає, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
З системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Відтак, зважаючи на бездіяльність пенсійних органів щодо розгляду вказаного питання при призначенні пенсії, приписами пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV передбачено право позивачки на виплату грошової допомоги саме при призначенні пенсії за віком.
Відповідно до підпункт 8 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, що підтверджують право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону.
Як встановлено судом, стаж позивачки на медичних посадах становить більше 41 року, що дає їй право визначене законом на отримання зазначеної грошової допомоги.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області слід стягнути по 536, 80 грн. судового збору, з кожного, сплаченого відповідно до квитанції АТ Райффайзен Банк №201169333 від 12.04.2023 року.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в одинарному розмірі період роботи з 07.01.1986 по 19.06.2002, у подвійному розмірі згідно із ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення - період роботи з 25.06.2002 по 31.12.2022 із врахуванням даних довідки від 27.12.2022 №01/167, виданої КНП Прикарпатський клінічний шкірно-венерологічний центр Івано-Франківської обласної ради, а також врахувати для обчислення пенсії заробітну плату (дохід) за всі періоди страхового стажу, відображені в Індивідуальних відомостях про застраховану особу за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 із подальшим виключенням невигідних періодів заробітку до 60 календарних місяців страхового стажу згідно із ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити і виплачувати з 29.11.2022 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення.
Ззобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 71 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір по 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, з кожного.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053;

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, , вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, 33028.

Суддя Бобров Ю.О.