Справа № 520/7317/23
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 травня 2023 року № 520/7317/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29013, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ідентифікаційний код юридичної особи: 21318350, місцезнаходження юридичної особи: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницьк, вул. Герцена, буд. 10, вчинити дії по зарахуванню періодів роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , з 04.08.1992 року по 01.06.1993 року до страхового (загального) стажу робота, з 18.09.2012 року по 09.05.2014 року, з 12.05.2014 року по 11.03.2015 року, з 13.03.2015 року по 12.05.2015 року до страхового (загального) та пільгового стажу робота за Списком №2, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, ідентифікаційний код юридичної особи: 21318350, місцезнаходження юридичної особи: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницьк, вул. Герцена, буд. 10, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , від 22.02.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з у рахуванням висновків суду.

Ухвалою судді від 10.04.2023 відкрито спрощене провадження у справі в порядку ст. 263 КАС України. Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Ухвалою суду від 01.05.2023 клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін в режимі відеоконференції в порядку ст. 195 КАС України - залишено без задоволення. Клопотання представника відповідача про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою про призначення йому пільгової пенсії за віком по Списку №2 у відповідності до ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розгляд якої здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Рішенням №69 від 02.03.2023 року ГУ ПФУ в Хмельницькій області відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком, до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 04.08.1992 року по 01.06.1993 року, з 18.09.2012 року по 09.05.2014 року, з 12.05.2014 року по 11.03.2015 року, з 13.03.2015 року по 12.05.2015 року, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року; до пільгового стажу не зараховано: періоди роботи з 18.09.2012 року по 12.05.2015 року згідно з пільговою довідкою від 23.07.2015 року №02/1-213, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Рішення №69 від 02.03.2023 року Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вважає, що воно прийняте відповідачем формально, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, упереджено, передчасно, недобросовісно, нерозсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для пенсійних прав ОСОБА_1 .

Відповідач не погодився з позовними вимогами та направив до суду відзив на адміністративний позов, в якому в обґрунтування заперечень зазначив, що вимога позивача зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 18.09.2012 по 09.05.2014, з 12.05.2014 по 11.03.2015, з 13.03.2015 по 12.05.2015, є безпідставною, оскільки зазначений період не зараховано до страхового стажу, відтак розгляд питання про його зарахування до пільгового стажу можливий лише за умови зарахування спірного періоду до страхового стажу. З 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1993. Тому пенсії громадянам України, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991.

Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області - правом подання пояснень щодо позову не скористалася.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та досяг ІНФОРМАЦІЯ_3 віку 55 років.

22.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою про призначення йому пільгової пенсії за віком за Списком №2 відповідно до ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням №69 від 02.03.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком.

Як зазначено у вказаному рішенні відповідача:

Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкові державне пенсійне страхування" (Список № 2), становить 55 років.

Вік заявника 54 роки 11 місяців 6 днів.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список № 2), становить 29 років.

Страховий стаж становить 32 роки 10 місяців 22 дні.

Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком №2, визначений пунктом 2, частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2), становить 12 років 6 місяців.

Пільговий стаж особи становить 11 років 5 місяців 19 днів.

Зниження пенсійного віку, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»" (Список 2) на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Документами підтверджено право зниження пенсійного віку - на 4 роки.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 04.08.1992 року по 01.06.1993 року, з 18.09.2012 року по 09.05.2014 року, з 12.05.2014 року по 11.03.2015 року, з 13.03.2015 року по 12.05.2015 року, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

До пільгового стажу не зараховано: періоди роботи з 18.09.2012 року по 12.05.2015 року згідно з пільговою довідкою від 23.07.2015 року №02/1-213, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Зазначено також, що пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату, 17.03.2024.

Позивач, не погоджуючись з неврахуванням стажу, набутого на території російської федерації після 31.12.1991 року, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з таких приписів діючого законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць після досягнення чоловіками 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці (6 років 3 місяці), за наявності передбаченого страхового стажу пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону (60 років) чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно зі статтею ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

б) творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

г) служба у воєнізованій охороні, в органах спеціального зв`язку і в гірничорятувальних частинах, незалежно від відомчої підпорядкованості та наявності спеціального або військового звання;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

е) тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи;

є) час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку;

з) період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 85, пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ч. 1,4 ст. 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, при призначенні пенсій громадянам України застосуванню підлягають:

- норми національного законодавства щодо порядку врахування стажу, який дає право на відповідні пенсійні виплати;

- норми міжнародного договору - у разі якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про призначення пенсії громадянину України уповноважений територіальний орган ПФУ має встановити наявність чинного міжнародного договору України, яким встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення. У разі відсутності такого договору застосуванню підлягають норми національного законодавства щодо порядку врахування стажу, який дає право на призначення відповідного виду пенсії.

Постановою Верховної ради України №1958-ХП від 10 грудня 1991 року було ратифіковано Угоду про створення Співдружності Незалежних Держав, підписану від імені України 8 грудня 1991 року у м. Мінську.

У відповідності до статей 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 08.12.1991 року, високі Договірні Сторони гарантують своїм громадянам незалежно від їхньої національної або інших відмінностей рівні права і свободи. Високі Договірні Сторони розвиватимуть рівноправне і взаємовигідне співробітництво своїх народів і держав у галузі політики, економіки, культури, освіти, охорони здоров`я, охорони навколишнього середовища, науки, торгівлі, у гуманітарній та інших галузях, сприятимуть широкому інформаційному обміну, сумлінно і неухильно дотримуватимуться взаємних зобов`язань. Сторони вважають за необхідне укласти угоди про співробітництво у зазначених галузях.

Уряди держав - учасниць Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав від 08.12.1991 року, керуючись статтями 2,4 цієї Угоди, уклали 13.03.1992 року Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення. (далі Угода від 13.03.1992)

Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ст. 6 Угоди від 13.03.1992 п? - . , ? ? , - ? , ? - , ? . () ? , . , ? - ? ?, () .

Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 к , ? ? . ? ? ? ? ?. - , , ? -, ?.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України слід дійти висновку, що за особами, яким в період дії міжнародного договору була призначена пенсія з урахуванням норм такого міжнародного договору, зберігається право на її отримання, оскільки на момент припинення дії міжнародного договору вже існує захищене право особи на пенсійну виплату.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Державу галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

В той же час, російською федерацією 11.06.2022 було прийнято закон № 175-ФЗ (мовою оригіналу) "О денонсации Российской Федерацией Соглашения о гарантиях прав граждан государств - участников Содружества Независимых Государств в области пенсионного обеспечения", який відповідно до статті 2 вказаного закону набрав чинності 30.06.2022.

Отже, відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 російська федерація з 01.01.2023 не є державою-учасницею Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак дія вказаної угоди між Україною та російською федерацією припинилась внаслідок виходу з Угоди одного з підписантів, а саме російської федерації, з 01.01.2023.

Внаслідок виходу з вказаної угоди України, Угода від 13.03.1992 припинить дію з 19.06.2023 щодо взаємовідносин з іншими державами-учасницями вказаної угоди.

Отже, дійсно, станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення залишалася дійсною для України, але тільки у взаємовідносинах з чинними її підписантами, в той же час, серед держав-учасниць вказаної Угоди з 01.01.2023 відсутня така сторона як російська федерація, внаслідок завершення для вказаної країни процедури виходу з Угоди.

Відтак, на момент розгляду заяви позивача про призначення пенсії відсутній міжнародний договір з російською федерацією з приводу пенсійного забезпечення, а відтак положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, в тому числі щодо визнання стажу, не поширюються на стаж, набутий громадянами України на території російської федерації.

З огляду на зазначене, доводи позивача щодо наявності підстав для зарахування стажу роботи на території російської федерації після 31.12.1991 до загального та пільгового стажу з огляду на чинність Угоди від 13.03.1992 для України не є обґрунтованими.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачем здійснено аналіз як умов призначення пенсії позивачу на підставі абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058, так і умови призначення пенсії на підставі абз. 3 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, обраховано зниження пенсійного віку позивачеві через наявність пільгового стажу, який становить 11 років 5 місяців 19 днів.

Отже, за результатом розгляду справи судом не встановлено порушення пенсійним органом прав позивача при розгляді заяви про призначення пенсії на пільгових умовах, з огляду на що в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 12.05.2023.

Суддя Білова О.В.