Справа № 300/8627/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2023 р. справа № 300/8627/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» від 26.10.2020 його увільнено від виконання службових обов`язків в зв`язку із укладенням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу з 26.10.2020. Вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у виплаті грошового забезпечення пославшись на пункт 29 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу ДКВС України, оскільки в період коли позивача увільнено від виконання службових обов`язків в зв`язку з укладенням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, пункту 29 у наказі Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 не було.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно заявлення позовних вимог заперечує. Зазначає, що питання проходження служби особами рядового і начальницького складу та виплата грошового забезпечення регулюється окремим законодавством і на них не поширюються норми трудового законодавства. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13.09.2021 №3226/5 «Про затвердження змін до порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового та начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби», вказаний Порядок поповнено пунктом 29 яким передбачено, що за особами рядового і начальницького складу, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення грошове забезпечення не зберігається. З 01.11.2021 згідно наказу ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12) від 29.11.2021 №356 ОСОБА_1 припинено нарахування грошового забезпечення. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.29).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 з 02.06.2020 проходив службу в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (12)», що підтверджується наказом від 01.06.2020 за №43 о/с (.а.с.32).
Наказом ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (12)» від 26.10.2020 за №92 о/с, відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статті 119 КЗпП України, позивача увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із укладенням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, зі збереженням робочого місця та середнього заробітку, терміном 3 роки, з 26.10.2020 (а.с.33).
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2020 за №224-РС ОСОБА_1 прийнято в добровільному порядку на військову службу за контрактом рядового складу терміном на три роки, зараховано до складу Збройних Сил України, призначено на посаду старшого водія-гранатометника (а.с.12).
Згідно наказу ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (12)» від 29.11.2021 за №356 зупинено дію наказу від 26.10.2020 №92 о/с, в частині збереження середнього заробітку молодшому сержанту внутрішньої служби ОСОБА_1 з 01.11.2021 (а.с.34).
Відповідач листом від 13.12.2021 за №4/1/1-69-21/Б-85 повідомив позивачу про те, що наказом Міністерства юстиції України від 13.09.2021 за №3226/5 внесено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу ДКВС України, а саме, внесено п.29 «За особами рядового і начальницького складу, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення грошове забезпечення не зберігається» (а.с.11).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (надалі також Закон №2713-IV, в редакції, станом на час спірних правовідносин).
Відповідно до статті 3 Закону №2713-IV правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України, цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.
Згідно з частиною 1 статті 14 Закону №2713-IV до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).
Частиною 2 статті 14 Закону №2713-IV визначено, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
Абзацом 1 частини 8 статті 14 Закону №2713-IV передбачено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).
Відповідно до частини 5 статті 23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
За приписами частини 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
З наведеного вище слідує, що на позивача, як на особу рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, поширюються норми законодавства про працю у неврегульованій спеціальним законодавством частині. Зокрема, служба у кримінально-виконавчій службі є особливим видом держаної служби, а нормами Закону України "Про державну службу" передбачено, що на відносини, не врегульовані цим Законом, поширюється дія законодавства про працю.
Згідно статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції, чинній станом на час спірних правовідносин, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частинами 1 2 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі також - Закон №2232-XII, в редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.
Відповідно до частин 1 - 2 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Згідно із частиною 2 статті 39 Закону №2232-XII громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".
Відповідно до частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Аналізуючи наведені правові норми суд доходить висновку, що за працівниками, зокрема, прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, в яких вони працювали на час призову/прийняття на військову службу. Виплата середнього заробітку вказаним особам здійснюється підприємствами, установами, організаціями, на яких збереглося місце роботи такої особи.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 січня 2020 року у справі №814/1905/17.
Водночас, суд звертає увагу, що зі змісту норми частини 3 статті 119 КЗпП України слідує, що для вирішення питання про наявність права на гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків правове значення мають види військової служби, її підстави, терміни початку та завершення мобілізації, демобілізації та час дії особливого періоду.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 537/430/18.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України», в редакції, чинній на час спірних правовідносин, підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період.
Отже, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.
Тобто, на час дії особливого періоду в Україні на позивача поширювались гарантії та пільги, в тому числі збереження місця роботи (посада), середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Перший Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» й з того часу в Україні діє особливий період, відповідне рішення уповноваженою собою про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймалося.
Рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 01 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», яке введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Більш того, суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і до сьогодні.

Крім того, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 було оголошено та праведно загальну мобілізацію.

Як встановлено судом, позивач уклав контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України під час дії особливого періоду (26.10.2020), який не скасовано.

Наказом ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (12)» від 26.10.2020 за №92 о/с позивача увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із укладенням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України зі збереженням робочого місця та середнього заробітку, терміном 3 роки, з 26.10.2020.

В подальшому, згідно наказу ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (12)» від 29.11.2021 за №356 зупинено дію наказу від 26.10.2020 №92 о/с, в частині збереження середнього заробітку молодшому сержанту внутрішньої служби ОСОБА_1 з 01.11.2021.

Тобто, виплата відповідачем заробітної плати (грошового забезпечення) позивачу здійснювалась з 26.10.2020 по 01.11.2021.

Доказів припинення дії контракту ОСОБА_1 після введення воєнного стану в Україні станом на день судового розгляду справи матеріали справи не містять.

Оскільки позивач уклав контракт під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, то він як військовослужбовець користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частиною 3 статті 119 КЗпП України.

В той же час, суд враховує, що 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни у частину третю статті 119 Кодексу законів про працю України та слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

Тобто, із набранням чинності вказаним вище законом передбачено зупинення нарахування та виплати середнього заробітку працівникам, які увільнені від роботи на підставі частини 3 статті 119 Кодексу законів про працю України.

Відтак, саме з 19 липня 2022 року середній заробіток за позивачем не зберігається.

Суд також зазначає, що механізм виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - особи рядового і начальницького складу) визначений Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за №377/31829 (надалі також - Порядок №925/5).

З 05.10.2021 набрав чинності наказ Міністерства юстиції України від 13 вересня 2021 року №3226/5 «Про затвердження змін до Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і навчальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.09.2021 за №1245/36867, згідно якого Порядок №925/5 доповнений пунктом 29, яким зазначено, що за особами рядового і начальницького складу, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення грошове забезпечення не зберігається.

Проте, суд зазначає, що відповідні зміни ані до статті 119 КЗпП України, ані до Законів № 2232-ХІІ та №2713-IV не вносились.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, суд застосовує до спірних правовідносин положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», а також КЗпП України, як такі, що мають вищу юридичну силу.

З огляду на зазначене, позивач має право на отримання середнього грошового забезпечення на період проходження військової служби в Збройних Силах України з 01.11.2021 (день зупинення виплати відповідачем грошового забезпечення згідно наказу №356 від 29.11.2021) по 18.07.2022 включно.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача виплачувати йому грошове забезпечення та компенсаційні виплати за весь час увільнення від виконання службових у зв`язку з укладенням контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, з листопада 2021 року до 26 жовтня 2023 року.

В той же час, починаючи з 19 липня 2022 року, невиплата позивачу середнього грошового забезпечення є правомірною.

Підсумовуючи наведене вище суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, яка звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., відтак підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 544,80 грн. (60% задоволених позовних вимог). Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» щодо припинення виплати ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) на період проходження військової служби в Збройних Силах України за контрактом з 01.11.2021.

Зобов`язати державну установу «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення з 01.11.2021 по 18.07.2022 включно.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 544,80 грн. (п`ятсот сорок чотири гривні 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.