Справа № 380/17969/22
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Держави України при представництві Пенсійний Фонд України, про визнання протиправними дій, визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення заподіяної шкоди, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Держави України при представництві Пенсійний Фонд України, з урахуванням уточнення позовних вимог, з вимогами:

- визнати протиправними дії відповідача-1 Головне Управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, Телефон: 0322550 492 E-mail Код ), визнати незаконним його рішення № 47 від 26.10.2022 р, в частині про зменшення ОСОБА_1 , (проживає: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), стажу роботи на посаді судді з 25 років на 21 рік, та щодо перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці яким встановлено його в розмірі 52% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді та зобов`язати відповідача-1, провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 60% від винагороди працюючого на відповідній посаді судді, що становить 100896 х 60 : 100 = 60537,60 грн в місяць починаючи з 19 лютого 2020 р. та його виплату з врахуванням виплачених сум;

- визнати незаконним вказівку відповідна-1 в оскаржуваному рішенні № 47 від 26.10.2022 р, де зазначено, що: «Сума доплат за рішенням суду 819,00», та зобов`язати його зазначати, що сума доплат становить 50% від мінімальної пенсії за віком на підставі рішення суду;

- стягнути з відповідача-2 Держава Україна при представництві Пенсійний фонд України (Адрес: 01601, м. Київ 14, вул. Бастіонна, 9, Код ) Організаційно-правова форма орган державної влади засновник КМУ, рахунок «ОТП Пенсія» у стандарті IBAN: НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 , (проживає: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) користь, заподіяну шкоду в сумі 489177,58 грн. (чотириста вісім десять дев`ять тисяч сто сім десять сім гривень 58 коп., в наслідок прийняття органом державної влади незаконних рішень по перерахунку і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та 51726,50 грн., (п`ять десять одну тисячу сімсот двадцять шість гривень 59 коп.) в рахунок відшкодування шкоди, як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, заподіяної в наслідок невиконання постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 р. в справі № 442/8141/13-а та порушення чинного законодавства України при проведенні перерахунку;

- відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 допустити до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць;

- відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 249 суд постановити окрему ухвалу направити її прокуратурі Львівської області для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, перевірки цільового використання коштів з державного бюджету, виділених для виплати щомісячного грошового утримання суддів у відставці та надбавки до пенсій реабілітованим особам, що зазнали політичних репресій. Для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до розрахунку стажу судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і вихідної допомоги, його стаж становить 25 років 5 місяців 1 день відповідно зо Закону України «Про статус суддів» №2863-ХІІ від 15.12.1992, указу Президента України №584/05 від 10.06.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів». Позивач вказує, що його стаж складається із роботи на посаді судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, а також з половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті з 01.09.1975 по 01.07.1979 і календарного періоду проходження строкової військової служби в Збройних Силах з 24.11.1965 по 20.05.1968. Позивач зазначає, що відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, відтак розмір довічного грошового утримання позивача, з урахуванням стажу більше 25 років повинен становити 60% від розміру суддівської винагороди. Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області при перерахунку довічного грошового утримання позивача встановлено загальний відсоток розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди у розмірі 52%. Крім того, позивач зазначає, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2017 у справі № 442/6456/17 зобов`язано Дрогобицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області підвищити позивачу, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, відповідно до п. г ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначену йому пенсію на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з часу звернення тобто з 15.08.2017 року. Позивач не погоджується із розрахунком такого підвищення та зазначає, що з 01 жовтня 2022 року розмір мінімальної пенсії за віком становить 2680 грн, отже сума доплати повинна становити 1340 грн. При цьому відповідач у своєму листі зазначає, що сума доплати за рішенням суду становить 819,00 грн. Позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою щодо перерахунку його довічного грошового утримання, однак листом від 29.11.2022 йому відмовлено у задоволенні таких вимог. Позивач вважає, що вказаною відмовою відповідачем порушено вимоги Законів України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VII від 02.06.2016 та № 2453-VI від 07.07.2010, відтак він звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 19.12.2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 23.01.2023 продовжено строк на усунення недоліків встановлений ухвалою від 19.12.2022.

Ухвалою від 06.02.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 11.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою від 11.05.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

На адресу суду від відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позов (вх. № 13435 від 28.02.2023) в якому проти позову заперечив. Зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Відповідно до матеріалів пенсійної справи загальний страховий стаж позивача становить 49 років 5 місяців 5 днів, з них стаж роботи на посаді судді 21 рік 1 місяць 5 днів. Зазначив, що статтею 137 Закону 1402 визначено, що до стажу роботи на посаді судді (який впливає на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя., Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражну колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Крім цього, ч. 2 ст. 1.37 Закону 1402 передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Отже, ст. 137 Закону 1402 визначений вичерпний перелік посад робота на визначає розмір відсоткової ставки при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вважає, що немає підстав для зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, для обчислення щомісячного довічного утримання, періоду військової служби з 24.11.1965 по 20.05.1968 та половину періоду навчання на денній формі юридичного факультету Харківського юридичного інституту з 01.09.1975 по 01.07.1979. Тому, виконуючи рішення Львівського адміністративного суду від 20.08.2020 у справі № 380/5074/20, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснено перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки ТУ ДСА України № 428 від 03.03.2020 року починаючи з 19 лютого 2020 року з врахуванням стажу роботи на посаді судді 21 рік 1 місяць 5 днів (ст. 137 Закону 1402), що становить 52 відсотки від винагороди працюючого судді визначеної в довідці від 03.03.2022 № 428. Крім того, вказав, що відповідно до рішення від 26.10.2022 № 47 позивачу нараховується та виплачується підвищення, як особі, яка зазнала політичних репресій, відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком на виконання постанови Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2017 у справі № 442/6456/17. Просив відмовити у задоволенні позову.

На адресу суду від відповідача 2 Пенсійного фонду України надійшов відзив на позов (вх. № 3120ел від 16.02.2023) в якому проти позову заперечив. Зазначив, що Пенсійним фондом України прав позивача не порушено, рішення, що свідчать про протиправні дії/бездіяльність Фонду стосовно відповідача відсутні. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди врегульовано статтею 22 ЦК України, за змістом якої, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Суми до стягнення, заявлені позивачем, не є збитками у розумінні вищенаведених норм. Крім того, заявлені позовні вимоги виходять за межі шестимісячного строку звернення до суду. При цьому, позивач у позовній заяві не вказав поважності причин пропуску звернення до суду. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 є суддею у відставці Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Згідно з Розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 виданим Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Львівській області 25.10.2013, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 07.07.2011 становить 25 років 05 місяців 01 день, з яких:

1) служба в Радянській Армії з 24.11.1965 по 20.05.1968, що становить 2 роки 5 місяців 26 днів;

2) навчання на денній формі навчання юридичного факультету Харківського юридичного інституту (1/2 строку навчання) з 01.09.1975 по 01.07.1979, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів;

3) голова Дрогобицького районного народного суду Львівської області з 02.07.1990 по 01.06.2000, що становить 09 років 10 місяців 29 днів;

4) суддя, виконуючий обов`язків голови, голова Дрогобицького районного суду Львівської області з 01.06.2000 по 27.03.2004, що становить 03 роки 09 місяців 26 днів;

5) суддя Дрогобицького районного суду Львівської області з 27.03.2004 по 07.07.2011, що становить 07 років 03 місяці 10 днів.

Постановою Дрогобицького районного суду Львівської області від 11.10.2017 у справі №442/6456/17 визнано протиправними дії суб`єкта владних повноважень Дрогобицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, по розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.08.2017 року про підвищення пенсії, як реабілітованій особі , яка зазнала політичних репресій та зобов`язано Дрогобицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області підвищити ОСОБА_1 , як реабілітованій особі , яка зазнала політичних репресій, відповідно до п. г. ст. 77 Закону України " Про пенсійне забезпечення" призначену йому пенсію на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з часу звернення тобто з 15.08.2017 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 у справі №380/5074/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі № 380/5074/20 скасовано в частині задоволення повністю адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, та прийнято в цій частині постанову, якою у позовній вимозі ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок позивачу довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, як судді у відставці та виплату щомісячного довічного грошового утримання у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області від 03.03.2020 №428, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 виходячи з грошового утриманні працюючого судді у сумі 100896,00 грн та встановити його у розмірі 90% від даної суми, що становить 90806,40 грн щомісячно відмовлено. В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року у справі №380/5074/20 залишено без змін з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині постанови.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 у справі № 380/5074/20, яке набрало законної сили 22,12.2020. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішенням від 26.10.2022 № 47 з 19 лютого 2020 року проведено перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячною довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСУ України від 03.03.2020 за № 428 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум.

Позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявами від 30.10.2022 та 13.11.2022 щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60% від суддівської винагороди, та щодо перерахунку суми доплати як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Головне управління ПФУ у Львівській області листом № 17376-17325/П-52/8-1300/22 від 29.11.2022 повідомило про те, що статтею 137 Закону 1402 визначено, що до стажу роботи на посаді судді (який впливає на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя., Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражну колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2020 у справі № 380/5074/20, яке набрало законної сили 22,12.2020. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішенням від 26.10.2022 № 47 з 19 лютого 2020 року проведено перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячною довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСУ України від 03.03.2020 за № 428 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням фактично виплачених сум. Крім того, на виконання постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 11.10.2017 у справі №442/6456/17 розпорядженням від 11.01.2018 №155247 Дрогобицьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок підвищення до пенсії ОСОБА_1 , як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, відповідно до п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з часу звернення, тобто з 15.08.2017.

Позивач вважає дії відповідача щодо розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52% суддівської винагороди, та щодо неправильного розрахунку доплат, як реабілітованій собі, що зазнала політичних репресій протиправними, відтак звернувся із цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених цією статтею.

Однією з підстав звільнення судді відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно із ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Статус судді у відставці регулюється нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон № 1402).

Щомісячне довічне грошове утримання, як зазначено у ч. 3 ст. 142 Закону № 1402, виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, для того аби визначити розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідним є з`ясування його стажу роботи.

Згідно із ст. 137 Закону № 1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402 встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

До набрання чинності Законом № 1402 дані правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862).

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону № 2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно із абзацом 2 ч. 4 ст. 43 Закону № 2862 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального заходу суддів» від 10.07.1995 № 584/95 (далі - Указ Президента України № 584/95) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» від 03.09.2005 № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, на юридичних факультетах вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, враховуючи зміст положень абз. 4 п. 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402, стаж роботи судді, призначеного на посаду до набрання чинності цим Законом, має визначатися відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.

Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 у справі № 243/4458/17, від 13.11.2019 у справі № 521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі № 592/5433/17, від 24.03.2020 у справі № 559/512/17, від 29.04.2020 у справі № 426/12415/16-а та від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Відповідно до ст. 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України № 2453-VІ від 07.07.2010 р. «Про судоустрій і статус суддів», судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом».

Оскільки позивач був обраний на посаду судді 2 липня 1990 р., то його стаж роботи на посаді судді повинен бути обчислений відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. № 2862, Указом Президента України № 584/95, якими передбачено, що за умови роботи на посаді судді не менше 10 років до стажу роботи що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посаді судді повинно бути зараховано строк дійсної військової служби в армії та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, а тому до його стажу роботи повинно бути зараховано період проходження строкової військової служби та половину строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту.

Матеріалами справи підтверджується, що у період з 24.11.1965 по 20.05.1968 (2 роки 5 місяців 26 днів) позивач проходив строкову військову службу; у період з 01.09.1975 по 01.07.1979 (01 рік 11 місяців 00 днів) навчався на денній формі навчання юридичного факультету Харківського юридичного інституту (1/2 строку навчання); у період з 02.07.1990 по 01.06.2000 (09 років 10 місяців 29 днів) голова Дрогобицького районного народного суду Львівської області; у період з 01.06.2000 по 27.03.2004 ( 03 роки 09 місяців 26 днів) суддя, виконуючий обов`язків голови, голова Дрогобицького районного суду Львівської області; у період з 27.03.2004 по 07.07.2011 (07 років 03 місяці 10 днів) суддя Дрогобицького районного суду Львівської області.

Отже, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача становить 25 років 05 місяців 01 день.

Ба більше, постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.12.2013 у справі № 442/8141/13-а встановлено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та отримання довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 25 років 05 місяців 01 день.

Суд зазначає, що частиною 4 ст. 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, такий же розрахунок стажу судді (25 років 05 місяців 01 день), який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наведено Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Львівській області.

З огляду на викладене доводи Головного управління ПФУ у Львівській області про те, що стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 21 рік 1 місяць 5 днів суд оцінює критично.

Відтак з метою повного та ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження строкової військової служби з 24.11.1965 по 20.05.1968 (2 роки 5 місяців 26 днів) та період навчання на денній формі навчання юридичного факультету Харківського юридичного інституту (1/2 строку навчання) з 01.09.1975 по 01.07.1979 (01 рік 11 місяців 00 днів).

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.06.2020 у справі № 498/337/17, від 14.12.2020 у справі № 592/4591/17 та від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIIІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Як вже встановлено судом, розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці позивача від 25.10.2013, наданим Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Львівській області, стаж роботи ОСОБА_1 становить 25 років 05 місяців 01 день.

Таким чином, при перерахунку позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, має становити 60 відсотків, а саме: 50 відсотків за 20 років роботи на посаді судді + 10 відсотків за 5 повних років роботи на посаді судді.

З огляду на викладене суд висновує про необхідність здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 19.02.2020 , виходячи з розміру 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області.

З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача в цій частині позовних вимог є прийняття судом рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів; зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половину періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.03.2020 №428, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум.

Щодо позовних вимог в частині розрахунку доплат, як реабілітованій собі, що зазнала політичних репресій та стягнення 51726,50 грн в рахунок відшкодування шкоди, як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій, суд зазначає таке.

З наданого позивачем розрахунку доплат, як реабілітованій особі, що зазнала політичних репресій судом встановлено, що така доплата нараховувалась відповідачем у розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно з пунктом г частини першої статті 77 Закону № 1788-XII призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.10.2017 у справі №442/6456/17 встановлено право на отримання ОСОБА_1 підвищення пенсії, як реабілітованій особі , яка зазнала політичних репресій відповідно до п. г ст. 77 Закону України " Про пенсійне забезпечення" на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим, стаття 28 Закону № 1058-IV визначає розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом.

Прожитковий мінімум відповідно до вимог частини першої статті 2 Закону України Про прожитковий мінімум № 966-XIV від 15.07.1999 застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими статтею 28 Закону № 1058-IV, згідно з якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Таким чином, суд висновує, що відповідачем правомірно розраховано позивачу підвищення пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій відповідно до п. г ст. 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 50% від прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, що спростовує доводи позивача про протиправність здійсненого відповідачем розрахунку.

З урахуванням наведеного позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача-2 Держава Україна при представництві Пенсійний фонд України в користь ОСОБА_1 , користь, заподіяну шкоду в сумі 489177,58 грн (чотириста вісім десять дев`ять тисяч сто сім десять сім гривень 58 коп, внаслідок прийняття органом державної влади незаконних рішень по перерахунку і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, заподіяної в наслідок невиконання постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 25 грудня 2013 р. в справі № 442/8141/13-а та порушення чинного законодавства України при проведенні перерахунку, суд зазначає таке.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

При цьому суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими КАС України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Верховний Суд в постанові від 15.12.2021 у справі № 1840/2970/18 зазначив, що дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Верховний Суд в Постанові від 29.09.2020 у справі № 263/14242/17 зазначив, що аналіз статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом. Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Враховуючи вказане, суд висновує, що повноваження суб`єкта владних повноважень, зокрема щодо обчислення та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці покладено на територіальні органи Пенсійного фонду України та є його дискреційними повноваженнями.

За таких обставин, вимога позивача у цій частині задоволенню не підлягає, з огляду на неможливість підміни суду на орган, який обчислює розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Отже, рішення суду про зобов`язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці та його виплату з урахуванням виплачених сум в контексті норм статті 371 КАС України не підлягає негайному виконанню, оскільки в даному випадку судом не присуджена конкретна сума стягнення, яка підлягає стягненню з державного бюджету, а лише зобов`язано відповідача здійснити її перерахунок та виплату з урахуванням виплачених сум.

Щодо позовних вимог про постановлення окремої ухвали відповідно до частин 1,2 ст. 249 КАС України та направлення її прокуратурі Львівської області для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, перевірки цільового використання коштів з державного бюджету, виділених для виплати щомісячного грошового утримання суддів у відставці та надбавки до пенсій реабілітованим особам, що зазнали політичних репресій, для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними, суд зазначає, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Також разом із позовною заявою позивачем подано клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Таким чином, аналіз положень ст. 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.

Крім того, суд наголошує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

З цього приводу Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 звернув увагу на те, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судових рішень. Підставами для її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

З наведеного слідує, що встановлення судового контролю може мати місце на стадії виконання судового рішення за заявою сторони, на користь якої таке рішення ухвалене, за наявності обґрунтованих доводів та підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення у справі.

Подібна позиція висловлена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 800/592/17.

Таким чином, з аналізу правових позицій Верховного Суду випливає, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами.

Позивачем не подано до суду жодних доказів, що рішення суду виконане не буде.

З урахуванням викладеного та фактичних обставин справи, суд не бачить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній адміністративній справі.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про встановлення судового контролю.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково, водночас обравши при цьому правильний і найбільш ефективний спосіб захисту прав позивача, незалежно від того формулювання позовних вимог, що наведене у позовній заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 2977,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295, пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ), Держави України при представництві Пенсійний Фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ) про визнання протиправними дій, визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення заподіяної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо незарахування до обрахунку стажу роботи на посаді судді для призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для призначення довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним строкової військової служби, що становить 02 роки 05 місяців 26 днів, та половини періоду навчання на денній формі у вищому юридичному навчальному закладі, що становить 01 рік 11 місяців 00 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 60% суддівської винагороди, зазначеної в довідці про суддівську винагороду від 03.03.2020 №428, виданій Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Львівській області, з урахуванням виплачених сум, з урахуванням виплачених сум.

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 2977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Грень Н.М.