Справа № 420/7339/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/7339/21

Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення про неуспішне проходження атестації, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасувати рішення тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 2 від 09.03.2021 р. про неуспішне проходження атестації прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури Костенка С. № 747к від 18.03.2021 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру з 01.04.2021 р.;

- поновити ОСОБА_1 в Чорноморській окружній прокуратурі Одеської області та в органах прокуратури, на посаді, рівнозначній посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 02.04.2021 р.;

- стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.04.2021 р. по день ухвалення судового рішення;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Чорноморській окружній прокуратурі Одеської області та в органах прокуратури, на посаді, рівнозначній посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 09.03.2021 року № 2 Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Визнано протиправним та скасовано наказ Одеської обласної прокуратури від 18.03.2021 року № 747к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру з 01.04.2021 року. Поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 01.04.2021 року. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 136053,13 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з 01.04.2021 року та в частині стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 25284,21 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року скасовано. Ухвалено у справі за позовом ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення про неуспішне проходження атестації, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі №420/7339/21 за позовом ОСОБА_1 до Тринадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення про неуспішне проходження атестації, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернуто скаржнику.

03 квітня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року, в якій заявник вказує, що ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції виходив з того, що процедура проведення атестації була дотримана відповідачами, а звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог норм Закону «Про прокуратуру» від 14.0.2014 №1697-УІІ (в редакції чинній на час прийняття наказу про звільнення - 18.03.2021), з урахуванням особливостей, визначених розділом II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ (в редакції чинній на час прийняття наказу про звільнення - 18.03.2021). Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(І1)/2023, оприлюдненим на офіційному вебсайті Конституційного Суду України 2 березня 2023 року, визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ. Отже, на думку заявника, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 у справі №420/7339/21, зокрема, в частині, що стосується оскарження наказу Одеської обласної прокуратури від 18.03.2021 № 747к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру з 01.04.2021, ухвалена за наслідком застосування апеляційним судом, який перевіряє дотримання процедури звільнення, в тому числі і п. 6 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 1-13-ІХ, який визнаний неконституційним Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023. Отже, на думку заявника, у справі №420/7339/21, наявні підстав для перегляду постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 за виключними обставинами, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України.

Враховуючи зазначені обставини, рішення Конституційного Суду від 01.03.2023 №1 - р(ІІ)/2023 та висновки апеляційного суду, які ґрунтуються на нормі закону, яка визнана неконституційною, заявник вважає, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 справі №420/7339/21 підлягає перегляду за виключними обставинами, з ухваленням, за наслідками такого перегляду, постанови про скасування постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 справі №420/7339/21 в частині, якою скасоване рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 про задоволення позовних вимог про скасування наказу Одеської обласної прокуратури №747к від 18.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 , про поновлення в органах прокуратури, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про зміну, в цій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2021, зокрема в частині підстав за яких ці вимоги підлягають задоволенню, оскільки зміна дати звільнення в цьому випадку є неможливою внаслідок існування Одеської обласної прокуратури (попередня назва прокуратура Одеської області).

В поясненнях на заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами представник Одеської обласної прокуратури заступник керівника обласної прокуратури М. Ракович зазначає, що заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. У рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі № 1-45/2010 за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-ІУ (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційним Судом України зазначено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. Також відповідач посилається на правову позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.01.2019 у справі № 820/2462/17, від 19.11.2018 у справі № 755/4893/18, від 15.05.2019 у справі № 640/20317/16а та інших.

Представник відповідача вказує, що позивач у позові не посилався на незаконність та невідповідність п. 6 розд. II Закону №113-ІХ нормам Конституції України, а зазначав лише про відсутність ліквідації та реорганізації прокуратури Одеської області, а вказані питання були дослідженні в судовому порядку та надано їм оцінку. На момент вирішення цієї справи судами попередніх інстанцій та ухвалення оскаржуваної постанови положення п. 6 розд. П «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ були чинними.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 норми Закону № 113-ІХ, які були застосовані судами першої, апеляційної інстанції у справі № 420/7339/21,неконституційними не визнавалися.

З огляду на зазначене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 р. за виключними обставинами.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Розглянувши заяву про перегляд за виключними обставинами постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що починаючи з листопада 2001 року ОСОБА_1 працював в органах прокуратури на різних посадах, а з 15.12.2015 став обіймати посаду прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області.

07.10.2019 ОСОБА_1 подав заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію (т.1 а.с.45).

У цій заяві позивач зазначив, що ознайомлений та погоджується з умовами та процедурами проведення атестації, визначеними в Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221 (далі Порядок №221). Зокрема, підтверджує, що усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь якого з етапів атестації, передбачених Порядком №221, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону, його буде звільнено з посади прокурора.

30.10.2020 ОСОБА_1 склав іспит у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванню закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, за результатами якого отримав 94 бали із максимально можливих 100 балів.

Рішенням Кадрової комісії від 12.02.2021 сформовано та затверджено графік складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Датою складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки для позивача являлося 22.02.2021.

В період з 19.02.2021 до 26.02.2021 ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності АДН №336889.

19.02.2021 керівник Одеської обласної прокуратури видав наказ, за яким відрядив, у тому числі і позивача, до м. Києва терміном на 2 дні з 21.02.2021 по 22.02.2021 для складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки для прокурорів місцевих прокуратур.

22.02.2021, за наслідками складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, ОСОБА_1 набрав 92 бали, що є менше прохідного балу 93 бали для успішного складання іспиту.

23.02.2021 ОСОБА_1 направив на електронну адресу Кадрової комісії заяву про призначення нової дати складання даного іспиту. До заяви позивач надав копію листка непрацездатності. Заява була мотивована тим, що погіршення стану здоров`я перешкодило надати відповіді на усі поставлені завдання та успішно скласти іспит.

01.03.2021 позивач повторно направив на адресу Кадрової комісії заяву, де виклав аналогічне прохання з таким же мотивуванням.

09.03.2021 на засідання Кадрової комісії, що оформлено протоколом №5, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у повторному проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Рішення мотивувалося тим, що на виконання пункту 13 розділу І Порядку № 221, тобто під відеозапис, перед складанням іспиту всіх прокурорів, у тому числі і ОСОБА_1 спитали про стан їх здоров`я та ознайомили з правилами проведення тестування.

Далі, в рішенні зазначено, що перед початком іспиту та під час його проходження заявник до медичного працівника за місцем проведення іспиту не звертався, а також не звертався до представників Кадрової комісії з будь якими скаргами, зауваження про погане самопочуття та погіршення стану здоров`я або перебування на лікарняному. Зауважено про відсутність заяви про перенесення дати іспиту (т.1 а.с.54-57).

09.03.2021 Кадрова комісію прийняла рішення №2 Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

ОСОБА_1 визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Наказом Одеської обласної прокуратури від 18.03.2021 №747к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру з 01.04.2021.

Приймаючи рішення суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки Закон № 113-IX набрав чинності 25 вересня 2019 року. Отже, саме з 25 вересня 2019 року особливості застосування до прокурорів положень пункту 1 частини першої, частини другої статті 40, статей 42, 42-1, частин першої - третьої статті 49-2 КЗпП України установлюються Законом № 1697-VII. Тому, з 25 вересня 2019 року саме цей Закон, а не КЗпП України, поширюється на правовідносини між ОСОБА_1 і відповідачами. За такого правового регулювання, колегія суддів резюмувала, що наказ Одеської обласної прокуратури №747к від 18.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 № 1697-VII виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність звільнення позивача з посади прокурора та з органів прокуратури, а тому вважав, що суд першої інстанції неправильно поновив його на попередній посаді та необґрунтовано стягнув з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Розглянувши подану заяву та перевіривши наявність підстав для перегляду за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року у справі № 420/7339/21, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 368 КАС України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина шоста статті 361 КАС України).

Відповідно до частин першої та другої статті 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Отже у адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення. Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

В якості підстави для перегляду постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року за виключними обставинами позивач зазначає про прийняття Конституційним Судом України Рішення від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023, яким визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону №113-IX, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру».

Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав на те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив таке: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа№1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року №4819/49/19.

Згідно абз.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р(II)/2023 від 01.03.2023р. у справі № 3-5/2022(9/22) пункт 6 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113-IX, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Із змісту наведеного вбачається, що дія пункт 6 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113-IX втратила чинність з 01.03.2023р., при цьому зворотньої сили не має.

Тому, Рішення Конституційного Суду України №1-р(II)/2023 від 01.03.2023 р. не може бути застосовано до правовідносин позивача, які виникли до 01.03.2023 року.

Враховуючи, що на час ухвалення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 р. положення пункту 6 розділу II „Прикінцеві і перехідні положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року № 113-IX були чинними, останні втратили чинність лише з 01.03.2023р., тому відсутні підстави для її скасування.

Крім цього, із змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

В даній справі, рішення не може вважатися невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки є рішенням, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено та не передбачає примусового виконання.

Тобто, постанова П`ятого апеляційного суду від 20 січня 2022 року у справі №420/7339/21, про перегляд якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №240/35883/21.

Згідно з п.1 ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Положеннями ч.ч.1,2 ст.369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) приймає постанову - якщо переглядалася постанова; 3) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала. Верховний Суд за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, приймає постанову.

Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими або виключними обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням в адміністративній справі втрачають законну силу судові рішення інших адміністративних судів у цій справі.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 року слід відмовити, а постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2022 року залишити в силі.

Керуючись ст. ст. 311, 321, 325, 361, 368, 369 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик