Справа № 200/536/23
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2023 року Справа№200/536/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабаш Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо неповного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати відповідача видати наказ, яким перерахувати та виплатити позивачу з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць;

- стягнути з відповідача витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги на користь позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є військовослужбовцем та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . Необхідність звернення до суду виникла щодо не виплати додаткової винагороди за безпосередню участь у забезпеченні бойових дій по здійсненню заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, яка гарантується державою на період військового стану. Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якою встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Позивач вважає бездіяльність щодо невиплати цих сум неправомірною та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 07.04.2023 відмовлено в клопотанні представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Також ухвалою суду від 07.04.2023 витребувано додаткові докази для розгляду справи.

Відповідачем до суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач мотивував тим, що позивач був зарахований у списки особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_2 29.04.2022 у зв`язку з прибуттям з Головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України. З цієї дати до 11.07.2022 він приймав участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ у Донецькій області. В цей період додаткова винагорода позивачу нараховувалась та виплачувалась. 11.07.2022 позивача направлено у службове відрядження до 24 прикордонного загону м. Могилів-Подільський, який не є районом ведення бойових дій, отже в даному відряджені він не набув права на отримання збільшеної додаткової винагороди та отримував її в розмірі 30000 грн.

Стосовно виплати додаткової винагороди за вересень грудень 2022 року відповідач вказує, що Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано наказ від 30.07.2022 року №392-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністри України від 28.02.2022 року №1168» (далі наказ 392-АГ). Пункт 2 та 3 наказу 392-АГ визначає заходи, які відносяться до безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів. Пункт 4 наказу 392-АГ визначає сукупність наявної інформації у документах, які підтверджують виконання заходів, передбачених пунктом 2,5 цього наказу. Позивача було направлено у службове відрядження до 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого. Пункт 5 наказу 392-АГ визначає, що для військовослужбовців відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у пункті 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та, до якого для виконання завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі. Підвищена додаткова винагорода за період перебування військовослужбовця у відрядженні прикордонного загону імені князя Володимира Великого не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки начальником НОМЕР_4 прикордонного загону не надано підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 наказу №392-АГ, за формою, наведеною у додатках 1, 2 до наказу №392-АГ.

На підставі наведеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023.

02.03.2022 Рада суддів України опублікувала Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року. Судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи» запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу в НОМЕР_5 прикордонному загоні (військовій частині НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.04.2022 №158-ОС солдата ОСОБА_1 , який прибув з Головного центра підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота, зараховано у списки особового складу НОМЕР_5 прикордонного загону та на всі види забезпечення.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 № 12/640 від 09.03.2023 на підставі наказу Начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 11.07.2022 № 153-ВВ позивача було відряджено до НОМЕР_6 прикордонного загону з 11.07.2022.

Наказом № 183-ВВ від 17.08.2022 позивачу надана відпустка за сімейними обставинами із збереженням грошового забезпечення тривалістю 7 календарних днів з 19.08.2022.

Наказом № 268-ВВ від 01.12.2022 позивачу надана відпустка за сімейними обставинами із збереженням грошового забезпечення тривалістю 7 календарних днів з 06.12.2022.

Згідно довідки ВЧ НОМЕР_2 № 12/640 від 09.03.2023 ОСОБА_1 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16.09.2022 № (гриф)/25-2075-Е передислоковано з НОМЕР_6 прикордонного загону на ділянку НОМЕР_4 прикордонного загону, військовослужбовець перебував у службовому відрядженні та оперативному підпорядкуванні начальника НОМЕР_4 прикордонного загону з 28.09.2022 по 08.01.2023. Згідно даної довідки розпорядження 16.09.2022 № (гриф)/25-2075-Е є обмеженим у доступі і не можу бути надано відповідачем згідно Закону України «Про державну таємницю».

Згідно наказу Начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 10.01.2023 № 8-ВВ позивач прибув зі службового відрядження з ділянки НОМЕР_4 прикордонного загону 09.01.2023.

Листом № 22/4820-22-Вих від 29.11.2022 начальник НОМЕР_4 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_7 ) надав відповідь начальнику НОМЕР_5 прикордонного загону на запит про надання інформації. Зокрема у відповіді вказано, що підрозділи Держприкордонслужби України, що знаходяться в межах Чернігівської та Сумської областей, не виконують бойові завдання на лінії бойового зіткнення і тому підпункт 7 пункту 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 № 392/0/81/22/АГ «Про реалізацію вимог постанови КМУ від 28.02.2022 № 168» не застосовується. Довідки про військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 , які брали участь у бойових діях або заходах за вересень та жовтень 2022 року у складі ВЧ НОМЕР_7 , не опрацьовувались.

Позивач вважає, що йому протиправно не нараховувалась та не виплачувалась додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100 000 грн. починаючи з 24.02.2022 по 31.12.2022 пропорційно в розрахунку на місяць, тому звернувся із даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.16 Закону України Про Державну прикордонну службу України умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Частиною 2 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011) передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №2011 грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

П.3 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Адміністрація Держприкордонслужби відсутня у цьому переліку.

З урахуванням цього, а також віднесення МВС до органів, якими спрямовується і координується діяльність Держприкордонслужби, Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України затверджена наказом саме Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за № 854/32306 (далі - Наказ МВС №558).

Цей наказ містить загальні положення щодо правил та умов виплати грошового забезпечення відповідача та аналогічно із Законом №2011 передбачає у його структурі таку складову, як одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 24.02.2022 строком на 30 діб. Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.

28.02.2022 на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Пункт 1 постанови КМУ №168 передбачає, що на військовослужбовцям Державної прикордонної служби які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналіз змісту п.1 постанови КМУ №168 дозволяє виявити обов`язкові умови виплати передбаченої нею додаткової винагороди військовослужбовцями Держприкордонслужби у розмірі до 100000 грн:

- період дії воєнного стану;

- беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) безпосередньо в районах воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів;

- наявність наказу командира.

Якщо перша з цих умов не потребує доказування через свій правовий характер, то наявність інших умов має встановлюватися судом на підставі зібраних у справі доказів.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач в своїх позовних вимогах вважає протиправною невиплату відповідачем додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень з 24.02.2022 по 31.12.2022.

Разом з цим, як було вказано вище, ОСОБА_1 зараховано у списки особового складу НОМЕР_5 прикордонного загону та на всі види забезпечення наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.04.2022. Тобто до цієї дати відповідач не здійснював грошове забезпечення позивача. Це також підтверджується і архівною відомістю щодо виплати грошового забезпечення з січня по грудень 2022 року, з якої вбачається, що в період січень - квітень 2022 року ВЧ НОМЕР_2 не здійснювала жодних нарахувань позивачу, а не тільки додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень.

Тобто вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його виплатити додаткову винагороду є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Також з вказаної вище архівної відомості вбачається, що в період травень серпень 2022 року позивачу така допомога виплачувалась, а саме в травні 30000 грн. + 7000 грн., в червні 30000 грн. + 70000 грн., в липні 30000 грн. + 70000 грн., в серпні 30000 грн. + 22580,65 грн.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги до ВЧ НОМЕР_2 в цей період є безпідставними, оскільки відповідачем здійснювалось нарахування та виплата спірної додаткової винагороди в цей період. Відтак в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Стосовно періоду з вересня по грудень 2022 року, коли позивач був відряджений до НОМЕР_4 прикордонного загону Держприкордонслужби суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідач обґрунтовує відсутність у позивача права на отримання спірної винагороди тим, що начальником прикордонного загону до якого було відряджено позивача не надано підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах (не надано довідки згідно яких нараховуються виплати). Також посилається на лист НОМЕР_4 прикордонного загону Держприкордонслужби від 29.11.2022 №22/4820-22 вих. в якому зазначено, що підрозділи Держприкондонслужби України, що знаходяться в межах Чернігівської та Сумської областей, не виконують бойові завдання на лінії бойового зіткнення, у зв`язку з чим довідки про військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , які брали участь у бойових діях або заходах за вересень та жовтень 2022 року у складі військової частини НОМЕР_7 , не опрацьовувались.

При цьому на виконання ухвали суду ВЧ НОМЕР_2 надіслані додаткові докази, зокрема листа начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 02.02.2022 № 22/715-23 про надання інформації, а саме надіслання довідки про військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 , які брали участь у бойових діях або заходах за грудень 2022 року у складі ВЧ НОМЕР_7 .

З вказаної довідки вбачається, що солдат ОСОБА_1 брав участь у бойових діях або заходах в період з 01.12.2022 по 05.12.2022 та з 13.12.2022 по 31.12.2022.

20.02.2023 начальником НОМЕР_5 прикордонного загону виданий наказ № 81-ос про виплату додаткової винагороди, зокрема солдату ОСОБА_1 за січень 2023 та грудень 2022 років.

Архівна відомість з січня по грудень 2022 року містить відомості щодо виплати позивачу додаткової винагороди (рядок 552) ПКМУ 168 30 тис. з травня по грудень.

Також відповідачем надана архівна відомість з січня по березень 2023 року, з якої вбачається, що після отримання відповідачем відомостей від НОМЕР_4 прикордонного загону, ОСОБА_1 нарахована додаткова винагорода (рядок 553) ПКМУ 168 70 тис. в сумі 108387,10 грн.

Разом з цим, 08.01.2023 ВЧ НОМЕР_7 ОСОБА_1 видана довідка № 4163, згідно якої позивач приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області з 09.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 05.12.2022, з 13.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 08.01.2023.

Вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ суд зазначає наступне.

Пункт 1 Указу Президента України Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади від 03.10.1992 № 493/92 установлено, що з 01.01.1993 нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.2 та 3 того самого Указу державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається КМУ. Нормативно-правові акти, зазначені в ст. 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно з п.2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, що затверджене постановою КМУ від 28.12.1992 № 731, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси і стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

П.15 того самого Положення визначено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Враховуючи, що наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ містить норми, які зачіпають права громадян - військовослужбовців на отримання додаткової винагороди, встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації таких прав, ці накази підлягають державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Судом не встановлений факт такої реєстрації, відтак зазначений наказ не може вважатися такими, що набрав чинності та підлягає застосуванню.

Зважаючи на це, суд не приймає до уваги посилання відповідача на наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ, як на підставу не виконання перед військовослужбовцем зобов`язань щодо виплати додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ №168. Цей наказ не може змінювати правове регулювання відносин щодо вказаної вище винагороди та фактично погіршувати правове становище військовослужбовця.

Суд зазначає, що недотримання органами Держприкордонслужби вимог Наказу № 392-АГ в частині обміну інформацію про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі на право отримання спірної додаткової винагороди.

За приписами ч.2, 6 ст.7 КАС України суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За відсутності у спірний період затвердженого МВС України порядку і умов виплати додаткової винагороди, передбаченої п.1 постанови КМУ №168, єдиним нормативно-правовим актом, що визначає підстави та порядок виплати відповідачем спірної додаткової винагороди є постанова КМУ №168.

Вказаною постановою не затверджені конкретні форми документів, якими має підтверджуватися безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Отже наведена вище довідка ВЧ НОМЕР_7 від 08.01.2023 № 4163 про прийняття безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на території Сумської області є належним документом, який має прийматися командуванням до уваги при призначенні додаткової винагороди на підставі Постанови КМУ № 168.

Відтак, на думку суду, відповідач безпідставно не нарахував та не виплатив позивачу в повному обсязі додаткову винагороду за період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони. Тому вимоги до нього підлягають частковому задоволенню.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір при зверненні до суду позивачем не сплачувався.

Разом з цим позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати пов`язані з наданням правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно із ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надані договір про надання правничої (правої) допомоги № 230 від 22.01.2023, укладений між сторонами - позивачем (клієнт) та адвокатом Урсаленком Б.О., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР № 000004, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 08.02.2023 серія ВА № 1044487.

Згідно вищевказаного договору (розділ 3) клієнт зобов`язаний здійснити оплату правових послуг адвоката у відповідності з домовленістю та додатку до договору в день підписання угоди. Обсяг і вартість наданої правової допомоги визначається у невід`ємному додатку до цього договору і свідчить про виконання сторонами своїх зобов`язань.

Також до матеріалів справи долучено Додаток до договору від 08.02.2023 року, який містить склад витрат та розрахунок на професійну правничу допомогу на суму 5000 грн., хоча містить загальну суму витрат 6000грн.

При цьому суд зауважує, що з даного документа не вбачається, що це є додатком саме до договору № 230 від 22.01.2023 адвоката з Слизкоух Д.М., оскільки він не містить ні посилань на сам договір, ані ідентифікую особу, якій надавалась правнича допомога.

Крім того в цьому додатку зазначено про відшкодування правничої допомоги у відповідності до ст. 137 ЦПК України, тоді як з даним позовом адвокат в інтересах позивача звернувся до адміністративного суду і справа розглядається за приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, суд вважає, що матеріали справи не містять належних доказів для визначення розміру понесених позивачем витрат. Відтак у стягненні з відповідача витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги на користь позивача, суд відмовляє.

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 122, 139, 143, 159-164, 241-246, 255, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо неповного нарахування та не виплати ОСОБА_1 повної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати начальника Військової частини НОМЕР_2 видати наказ про призначення ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період жовтень-листопад 2022 року, а також зобов`язати нарахувати та виплатити цю винагороду в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш