Справа № 500/5971/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/5971/21 пров. № А/857/18523/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Тернополі суддею Чепенюк О. П.) в адміністративній справі 500/5971/21 за позовом ОСОБА_1 до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання відмови протиправною та стягнення завданої майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною відмову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - Фонд, відповідач) щодо виплати йому гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду;

- стягнути з Фонду на його користь завдану майнову шкоду в сумі 95 949,24 грн.

Позов обґрунтовував тим, що відповідно до постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі № 819/377/16, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2017, тобто набрала законної сили, зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» подати Фонду додаткову інформацію щодо нього як вкладника ПАТ «Авант-банк» на відшкодування коштів в сумі 95 949,24 грн за рахунок Фонду. Постановою Верховного Суду від 22.04.2020 у справі № 819/377/16 зазначені вище судові рішення залишено без змін. Судові рішення не виконані, незважаючи на перебування на примусовому виконанні та самостійні звернення його до Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» щодо виконання судових рішень, гарантовану суму відшкодування за вкладом згідно з договором Фондом позивачу не виплачено.

03.08.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Авант-банк» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим, і повноваження Фонду як ліквідатора банку припинено.

Позивач вважає, що оскільки уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» не надала Фонду додаткову інформацію щодо вкладника ОСОБА_1 , що має право на відшкодування коштів за вкладом, та інформація щодо вкладника у Загальному реєстрі вкладників ПАТ «Авант-банк» відсутня, то Фонд фактично відмовив йому у виплаті гарантованої суми відшкодування за вкладом. Такою відмовою порушено його права як вкладника за договором та споживача фінансової послуги, а також права та гарантії, надані у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення і прийняте нове, яким позов залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що процедура ліквідації ПАТ «Авант-банк» завершена, внесенням 03.08.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей про припинення банку.

Вказує на пріоритетність спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спірних правовідносинах, з огляду на який вважає, що стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено цим Законом неможливо.

Зазначає, що у Фонду були відсутні будь-які первинні документи по вкладниках, і тому при формуванні Загального реєстру використовується виключно інформація передана уповноваженою особою до Переліку вкладників. Оскільки позивача не було включено уповноваженою особою Фонду до Переліку вкладників, що мають право на відшкодування гарантованої суми, то Фонд не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру.

Також відповідач зазначає, що попередні рішення судів не містили в собі вимоги зобов`язального характеру у відношенні Фонду щодо виплати гарантованої суми відшкодування. Вважає, що позивачем не доведено факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням та шкодою у розумінні положень ЦК України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Вказує, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не спростовують його доводів, викладених у позовній заяві, та оскаржуваного рішення суду першої інстанції; жодних доказів в обґрунтування порушенням судом першої інстанції при ухваленні цього рішення норм матеріального та процесуального права відповідачем при поданні апеляційної скарги не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 29.12.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Авант-банк» укладено договір банківського рахунку фізичної особи № РКО-Ф/025005, за умовами якого банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривнях.

13.01.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «Авант-банк» було укладено договір № про відкриття рахунку № НОМЕР_2 та обслуговування платіжної картки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було перераховано із відкритого рахунку кошти в загальній сумі 105 120,00 грн. Ця картка ОСОБА_1 використовувалась для розрахунків за товари та зняття готівки і станом на 29.01.2016 залишок коштів становив 95949,24 грн, що встановлено судовим рішенням - постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі № 819/377/16 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» Ларченко І. М., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Управління фінансами та економічний консалтинг» про зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили, а тому такі обставини відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України не підлягають доказуванню (а. с. 5 - 6).

На підставі постанови Правління Національного банку України № 44 Про віднесення публічного акціонерного товариства «Авант-банк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 29.01.2016 № 96 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-банк», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Авант-банк» Ларченко І. М.

26.02.2016 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 262 про початок процедури ліквідації ПАТ «Авант-банк».

У зв`язку із тим, що уповноваженою особою Фонду на ліквідацію у ПАТ «Авант-банк» відмовлено у включенні ОСОБА_1 , до повного Переліку вкладників ПАТ «Авант-банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами, останній звернувся до суду.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі № 819/377/16 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» Ларченко І. М., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа ТОВ «Управління фінансами та економічний консалтинг» про зобов`язання вчинити дії, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2017 (а. с. 8 - 9), які набрали законної сили, зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» Ларченко І. М. подати до Фонду додаткову інформацію на ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Авант-банк» на відшкодування коштів в сумі 95949,24 грн за рахунок Фонду (а. с. 5 - 6).

На виконання судового рішення у справі № 819/377/16 Тернопільським окружним адміністративним судом 13.09.2017 видано виконавчий лист (а. с. 7).

Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.04.2020 у справі № 819/377/16 касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» залишено без задоволення, а зазначені вище судові рішення - без змін (а. с. 10 - 14).

Також судом встановлено, що з метою примусового виконання судового рішення позивачем звернуто до примусового виконання виконавчий лист у справі № 819/377/16, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом 13.09.2017. Старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62858132 від 20.08.2020, зобов`язано боржника добровільно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а. с. 15).

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №62858132 від 17.03.2021 виконавчий лист № 819/377/19, виданий 13.09.2017 Тернопільським окружним адміністративним судом, повернуто стягувачу (а. с. 16).

З приводу виконання судового рішення ОСОБА_1 звертався безпосередньо до Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк», проте виконання судового рішення не проведено.

У відповідь на заяву позивача від 01.07.2020, уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» листом від 16.07.2020 повідомлено, що для подачі відповідного листа до Фонду з метою включення рахунку заявника до переліку вкладників ПАТ «Авант-банк», що мають право на отримання коштів в межах гарантованої суми за рахунок Фонду та на виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі № 819/377/16 необхідно надати належним чином засвідчені судові рішення місцевого, апеляційного та касаційного судів. Також вказано, що на цей час процедура ліквідації ПАТ «Авант-банк» перебуває в стадії завершення (а. с. 19).

Надалі на звернення позивача щодо виплати гарантованої суми відшкодування за вкладами, розміщеними в ПАТ «Авант-банк», листом Фонду від 25.05.2021 повідомлено, що уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» 31.07.2020 подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР). Тобто, з 31.07.2020 Фондом завершено виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам ПАТ «Авант-банк».

03.08.2020 внесено запис до ЄДР № 5017065 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Авант-банк» як юридичної особи, а отже, ліквідаційна процедура банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.

Таким чином, повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «Авант-банк» припинено (а.с.20).

03.08.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис № 5017065 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Авант-банк» як юридичної особи (а. с. 48).

Станом на день розгляду справи у суді постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі № 819/377/16, яка з набрала законної сили відповідно до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2017, не виконані, ОСОБА_1 не отримав відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Авант-банк» у розмірі 95 949,24 грн за рахунок коштів Фонду.

З метою стягнення завданої майнової шкоди у сумі 95 949,24 грн позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, підтверджено постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі № 819/377/16, яка набрала законної сили.

Відповідальність за невиплату вкладнику гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, право на одержання якої має вкладник, та за шкоду, завдану вкладнику такою невиплатою, діючим законодавством покладено на Фонд.

Суд вказав на безпідставність доводів відповідача з приводу відсутності його вини в неотриманні позивачем гарантованої суми вкладу через неподання до Фонду уповноваженою особою Фонду додаткової інформації щодо вкладника ОСОБА_1 , що має право на відшкодування коштів за вкладами. При цьому, суд зазначив, що уповноважена особа Фонду є працівником Фонду і діє від імені Фонду, а відтак за протиправні дії та протиправну бездіяльність відповідає Фонд.

Суд встановив, що безпідставне невиконання судового рішення, мало наслідком відсутність інформації щодо вкладника у Загальному реєстрі вкладників ПАТ «Авант-банк», та стало підставою для відмови у виплаті позивачці гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, що не свідчить про відсутність вини Фонду у невиплаті позивачці гарантованої суми відшкодування та не звільняє Фонд від обов`язку виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною третьої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23 лютого 2012 року в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до пунктів 3, 4, 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI вклад кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до пункту 15 частини п`ятої статті 12 Закону № 4452-VI до повноважень виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку належить затвердження ліквідаційного балансу та звіту уповноваженої особи Фонду про завершення ліквідаційної процедури.

Згідно з положеннями частин третьої, п`ятої статті 34 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Частиною першою статті 35 Закону № 4452-VI передбачено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.

Оплата праці уповноваженої особи Фонду здійснюється Фондом у межах затвердженого штатного розпису (частина шоста статті 35 Закону № 4452-VI).

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку Закону №4452-VI (частина восьма статті 35 Закону № 4452-VI).

З наведеного видно, що уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, який діє у межах повноважень, наданих Фондом, отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом; уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих ним повноважень; за дії/ бездіяльність такої особи перед іншими суб`єктами правовідносин відповідальність несе Фонд.

Вказане відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 757/56680/16-ц.

Відповідно до пунктів 2 - 4 частини третьої статті 12 Закону № 4452-VI виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з частинами першою другою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів.

Колегія суддів зазначає, що Закон № 4452-VI диференціює правовідносини, що:

1) виникають між вкладником банку та Фондом щодо відшкодування коштів за вкладами у межах граничної суми виплати за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку боржника та регулюються положеннями розділу V Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами цього Закону;

2) виникають між вкладником та банком, від імені якого діє уповноважена особа Фонду під час його ліквідації, щодо вимог кредиторів, задоволення яких здійснюється за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку та регулюються положеннями розділу VІІІ Ліквідація банків цього Закону.

Правовідносини щодо отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника, та у таких правовідносинах Фонд виконує функції з організації виплати гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна), і у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Разом з тим, у правовідносинах щодо задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку за рахунок майна такого банку, котрі складаються за участі кредиторів неплатоспроможного банку та самого банку, Фонд виконує функції з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом, зокрема, його ліквідації, із дотримання встановленого законом порядку ліквідації банків, та у вказаних відносинах майнові вимоги у кредиторів банку виникають до банку-боржника, що ліквідується. При цьому, такі вимоги кредиторів банку задовольняються в порядку та черговості, що визначені статтею 52 Закону, і у разі їх незадоволення через недостатність майна банку такі вимоги вважаються погашеними.

Відповідно до частини четвертої статті 53 Закону № 4452-VI у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суб`єктом, відповідальним за забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та відшкодування кожному вкладнику банку гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є Фонд, котрий виконує власні спеціальні функції та завдання безпосередньо та/або делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора та ліквідатора неплатоспроможного банку уповноваженій особі Фонду - працівнику Фонду, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, підзвітний Фонду та несе відповідальність перед Фондом, та за дії якого відповідальність несе Фонд.

Колегія суддів зазначає, що право позивача на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, підтверджено постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 у справі № 819/377/16, залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.08.2017, та набрала законної сили, ці судові рішення залишені без змін постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.04.2020 у справі №819/377/16.

Відповідно до пункту 3 Розділу І Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012, у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 823 від 26.05.2016, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно, від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (пункт 7 Розділу І Положення).

Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Розділу І Положення уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 4 до цього Положення.

Згідно з пунктом 3 Розділу III Положення Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.

Відповідно до абзацу першого пункту 9 Розділу III Положення для отримання коштів за результатами розгляду індивідуального звернення до Фонду вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.

Абзацом п`ятим пункту 9 Розділу III Положення визначено, що заяви про виплату гарантованої суми відшкодування, надіслані (подані) не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи, розглядаються у строк, що не перевищує трьох місяців. Заявник повідомляється про результат розгляду індивідуального звернення.

Згідно з пунктом 15 Розділу III Положення Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування за заявами, що надіслані (подані) до Фонду не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Після здійснення виплат відшкодування за заявами, що надіслані (подані) до Фонду не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи, отримання від банків-агентів звітів про виплати Фонд здійснює відображення в обліку списання зобов`язань Фонду з виплати відшкодування вкладникам, які не отримали відшкодування.

Судом встановлено, що позивачем вчинені всі дії, передбачені Положенням, зокрема подано у строк, визначений абзацом першим пункту 9 Розділу III Положення, заяву (довільної форми) від 01.07.2020 до Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» із проханням виконати судові рішення у справі № 819/377/16, котрі набрали законної сили, та виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за вкладом згідно Договору.

Надалі, враховуючи відповідь Фонду від 16.07.2020 № 1313, позивач звернувся до органів державної виконавчої служби з метою примусового виконання вищевказаного судового рішення.

У строк, встановлений абзацом п`ятим пункту 9 Розділу III Положення (у тримісячний строк), заява ОСОБА_1 . Фондом не розглянута та гарантовану суму відшкодування за вкладом згідно з договору Фондом позивачу не виплачено.

Отже, позивачем дотримано усі необхідні умови та вжито передбачені Законом №4452-VI та Положенням заходи для отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.

Водночас, у суду відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 62858132 від 17.03.2021 свідчить, що судове рішення у справі № 819/377/16, яким зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Авант-банк» надати Фонду додаткову інформацію на ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Авант-банк» за рахунок Фонду, не виконане.

При цьому суд критично оцінює покликання Фонду у листі від 25.05.2021, адресованому позивачу у відповідь на його звернення щодо виплати гарантованої суми відшкодування, на той факт, що 03.08.2020 внесено запис до ЄДР № 5017065 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Авант-банк» як юридичної особи, та на те, що згідно зі статтею 52 Закону № 4452-VI вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, і повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «Авант-банк» припинено.

Суд зауважує, що до припинення банку відповідач мав достатньо часу для виконання зобов`язань перед позивачем щодо виплати йому відшкодування коштів за вкладом, в тому числі майже три роки після винесення судового рішення, яким було визначено статус позивача як вкладника. Фонд зобов`язання не виконав. Зважаючи на вищенаведене, припинення банку як юридичної особи не може бути підставою для невиплати позивачу відшкодування, передбаченого законодавством та судовим рішенням.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена в постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 200/14379/19.

Відтак уповноваженою особою Фонду та Фондом не вжито всіх та достатніх заходів щодо виконання судового рішення у справі № 819/377/16 та не проведено відшкодування коштів в межах гарантованої суми вкладу, тобто фактично вкладнику ОСОБА_1 відмовлено у виплаті коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.

При цьому суд звертає увагу, що виконання судового рішення зобов`язального характеру не потребувало від вкладника вчинення додаткових дій, як от, подання заяви до Фонду тощо.

З огляду на встановлені обставини справи та наведенні положення законодавства, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Фондом протиправно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

Отже, обов`язок доведення відсутності вини покладається на заподіювача шкоди, тобто до спростування презумпції вини особа, яка завдала шкоду, вважається винною у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-2).

Частиною першою статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відтак, відповідальність за невиплату вкладнику гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, право на одержання якої має вкладник, та за шкоду, завдану вкладнику такою невиплатою, діючим законодавством покладено на Фонд, котрий в обґрунтування відсутності своєї вини у невиплаті гарантованої суми відшкодування не вправі покликатися на невчинення тих чи інших уповноваженою особою Фонду, котра є працівником Фонду і діє від імені Фонду, підзвітна Фонду і відповідає перед Фондом, та за дії якої відповідає Фонд.

Безпідставне не виключення позивача до Переліку вкладників, мало наслідком відсутність інформації щодо вкладника у Загальному реєстрі вкладників ПАТ «Авант-банк», та стало підставою для відмови у виплаті позивачу гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, що не свідчить про відсутність вини Фонду у невиплаті позивачу гарантованої суми відшкодування та не звільняє Фонд від обов`язку виплатити йому гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.

Відтак, обумовлена протиправна бездіяльність працівника Фонду призвела до невиплати позивачу гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, як наслідок порушено права та гарантії позивача, надані йому як вкладнику у відповідності до Закону № 4452-VI та завдається шкода.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача майнової шкоди у сумі 95 949,24 грн, тобто суми коштів, котрі знаходилися на банківському рахунку позивача на час віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження в банку тимчасової адміністрації.

Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у Фонду відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників, оскільки, як вже зазначалось вище, уповноважена особа Фонду це безпосередньо працівник Фонду, який діє від імені Фонду та підзвітний Фонду і несе відповідальність перед Фондом, та за дії якого відповідальність несе Фонд. У разі допущення бездіяльності уповноваженою особою Фонду у вчиненні дій щодо подання додаткової інформації про вкладника для включення до Загального реєстру осіб, що мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, Фонд в силу Закону несе відповідальність перед вкладником.

Крім того, у справі № 819/377/16 самостійним відповідачем виступав одночасно з уповноваженою особою Фонду сам Фонд, а тому був обізнаний про те, що вкладник ПАТ «Авант-банк» ОСОБА_1 має право на відшкодування гарантованої суми за вкладом за рахунок коштів Фонду.

Також позивач інформував безпосередньо Фонд про невиконання судового рішення у справі № 819/377/16 щодо нього та вжиття заходів для виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом, подавши відповідну заяву від 01.07.2020.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність його вини у завданні майнової шкоди як одного з елементів необхідних для відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, оскільки у правовідносинах, що склалися між позивачем та Фондом останній виконує функції з організації виплати позивачу гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації ПАТ «Авант-банк», і у вказаних відносинах у ОСОБА_1 виникають майнові вимоги до держави в особі Фонду.

Відповідальність за невиплату вкладнику гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, право на одержання якої має вкладник, та за шкоду, завдану вкладнику такої невиплатою, діючим законодавством покладено саме на Фонд, котрий в обґрунтування відсутності своєї вини у невиплаті гарантованої суми відшкодування не вправі покликатися на невчинення тих чи інших уповноваженою особою Фонду, котра є працівником Фонду і діє від імені Фонду, підзвітна Фонду і відповідає перед Фондом, та за дії якої відповідає Фонд.

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 70 рішення Рисовський проти України (заява 29979/04 від 20.10.2011) Європейського суду з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії, Онерїлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, і Москаль проти Польщі). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії, і Тошкуце та інші проти Румунії) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

У пункті 71 цього рішення зазначено: … державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Враховуючи приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Щодо пропуску строку звернення до суду колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Як видно з матеріалів справи, фактично позивачу відмовлено у виплаті гарантованої суми вкладу листом Фонду від 25.05.2021.

Отже, про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб порушує його права позивач дізнався в травні 2021 року, а до суду звернувся у вересні 2021 року, тобто в межах шести місяців.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач подав позов до суду після того як дізнався про порушення своїх прав відповідачем, у встановленому порядку та в межах визначених законом строків.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року в адміністративній справі 500/5971/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин