Справа № 460/16600/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/16600/21 пров. № А/857/2839/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Іщук Л.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Щербаковим В.В. за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу №299207 від 31.08.2021, винесену Поліським міжрегіональним Управління Укртрансбезпеки та розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0063478 від 10.07.2021 .

Ухвалою суду від 13.12.2021 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №460/16600/21 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №0063478 від 10.07.2021.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час здійснення габаритно-вагового контролю відповідачем не було з`ясовано фактичні обставини справи і невірно застосовано норми законодавства. На думку скаржника, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував за яких обставин було проведено зважування належного апелянту транспортного засобу. Крім того, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 перевозив просо, що є сипучим вантажем, а тому слід враховувати і властивості вантажу, що може переміщуватися під час руху транспортного засобу. Зазначив, що відсутність методики виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів із вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі (пшениця), свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу. На думку скаржника, вказане свідчить про те, що оскаржувана постанова не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 10.07.2021 посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, відповідно до направлення на перевірку №026490 від 06.07.2021, на а/д М15 км 60+450м проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів, в межах якої здійснювався габаритно-ваговий контроль вантажних транспортних засобів.

Під час такої перевірки був зупинений транспортний засіб марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - ТЗ) під керуванням водія ОСОБА_2 , який надав для перевірки посадовим особам управління Укртрансбезпеки наступні документи, а саме : посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію напівпричепу НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ, серії НОМЕР_4 та товарно-транспортну накладну (далі - ТТН) №982787 від 09.07.2021.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ та ТТН, власником і автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_1 .

За результатами габаритно-вагового контролю ТЗ (з причепом) було встановлено, що навантаження на одиночну вісь 12,6 т при допустимому - 11 т.

Про зазначені результати габаритно-вагового контролю свідчить талон про зважування №5758 від 10.07.2021, час зважування 10 год 04 хв.

На підставі талону про зважування від 10.07.2021, контролюючими особами складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0075388 від 10.07.2021.

У зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідностями фактичних вагових параметрів нормам та правилам, контролюючими особами Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було складено акт про перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів №0063478 від 10.07.2021.

10.07.2021 відповідачем складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №291171.

31.08.2021 заступником начальника Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки була розглянута справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за результатами чого було складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №299207 від 31.08.2021, якою до позивача застосовано штраф у сумі 17000,00 грн за порушення вимог ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт №2344-III від 05.04.2001 (далі - Закон №2344), відповідальність за яке передбачена абз.16 ч.1 ст.60 цього Закону, а саме : перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ФОП ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм, оскільки загальне навантаження ТЗ склало 40,20 т, при допустимих 40 т, навантаження на одиночну вісь 12,60 т, при нормативно допустимому - 11 т, тобто понад 10% але не більше 20% від нормативних параметрів, а тому відповідачем правомірно застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає Закон України Про дорожній рух №3353-XII від 30.06.1993 (далі - Закон №3353) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до статті 29 якого, до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

З метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.33 Закону України Про автомобільні дороги №2862-IV від 08.09.2005 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2862), рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до ст.ст.4, 29 Закону №3353, ст.33 Закону №2862, постановою КМУ №879 від 27.06.2007 було затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №879) відповідно до пункту 3 якого, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п.6 Порядку №879).

За змістом пунктів 15-161 Порядку №879, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення).

Відповідно до абз.1 п.18 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно абз.1 п.20 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Пунктом 21 Порядку №879 передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту.

Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 2652 КУпАП (пункт 22 Порядку №879).

Відповідно до п.37 Порядку №879, учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон №2344.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону №2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

За змістом ч.2 ст.48 Закону №2344, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є : для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків

Згідно абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, підставою для застосування до автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344, є перевищення ним встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад понад 10%, але не більше 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Більше того, законодавством не встановлено жодних виключень щодо обов`язковості наявності дозволу на рух в залежності від виду вантажу, який перевозиться (сипучі вантажі, рідини, тощо). Обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі виникає у разі перевищення транспортним засобом вагових та габаритних параметрів над нормативними.

З аналізу вищевикладених норм чинного законодавства слідує, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на вісь транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративно- господарська відповідальність яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Як видно з матеріалів справи, 10.07.2021 посадовими особами Укртрансбезпеки був проведений габаритно-ваговий контроль належного позивачу транспортного засобу, що передбачало визначення його фактичної маси із застосуванням зважувального обладнання.

Крім цього, за результатами здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача сформовано талон зважування від 10.07.2021 (час зважування 10 год 04 хв), згідно з яким загальна маса транспортного засобу з вантажем становила 48,288 т, на одиничну вісь 12,6 т.

За результатами проведеного посадовими особами Уктрансбезпеки габаритно-вагового контролю складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0075388 від 10.07.2021.

При цьому, будь-яких письмових застережень з приводу неправильного (недостовірного) визначення маси зважувальним обладнанням, порушення процедури його проведення чи виконання неналежним обладнанням водієм ні у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю, ні у акті перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів подано не було.

Як видно з матеріалів справи, за результатами проведеної перевірки щодо транспортного засобу позивача, посадовими особами управлінням Укртрансбезпеки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №291171 від 10.07.2021 та зафіксовано порушення вимог пункту 22.5 ПДР, а саме : навантаження на одиночну вісь 12,6 т при допустимому - 11 т, тобто понад 10%, але не більше 20% від вагової норми.

Водночас перевіркою зафіксовано, що документи, передбачені ч.4 ст.48 Закону №2344 (дозвіл або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів), у водія автомобіля під час проведення рейдової перевірки відсутні.

Враховуючи норми абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутність в автомобільного перевізника вищевказаних документів, за умови перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% але не більше 20%, є достатньою правовою підставою для застосування адміністративно-господарського штрафу в розмірі однієї тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що непред`явлення зазначених документів під час проведення перевірки, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що створює підстави для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для застосування відповідачем адміністративно-господарського штрафу в розмірі, що передбачений абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344.

Щодо посилання скаржника на особливості вантажу, то суд апеляційної інстанції, виходячи з вищенаведених норм, дійшов висновку, що жодних виключень, застережень чи обмежень у видачі дозволів за ознакою подільності чи неподільності вантажу, що перевозиться, Правила не містять.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчили б про те, що позивач звертався в установленому законодавством порядку до уповноваженого підрозділу Національної поліції для отримання дозволу на перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм чи отримав відмову у видачі такого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем, всупереч вимог ч.4 ст.48 Закону №2344, не виконано обов`язку щодо звернення до уповноваженого органу з метою отримання відповідного дозволу, а рух великовагового ТЗ здійснювався без такого, відповідальність за що передбачена статтею 60 цього Закону.

Колегія суддів також зазначає, що під час фіксації транспортного засобу з перевищенням вагових параметрів, перевізник або його уповноважена особа мають право привести його габаритно-вагові параметри у відповідність з установленими нормативами, шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Тобто це право перевізника і саме перевізник має бути зацікавлений у дотриманні всіх норм перевезення вантажу.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним та використовувати в таких випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року по справі №460/16600/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Л. П. Іщук
С. М. Шевчук