Справа № 500/3428/22
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3428/22 пров. № А/857/18424/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Тернополі суддею Осташем А. В.) в адміністративній справі № 500/3428/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила:

- визнати протиправним рішення від 28.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Тернопільській області про відмову у призначенні їй пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області зарахувати до стажу згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та № 12/02 від 12.02.2014 та призначити пенсію за віком, ОСОБА_1 з 21.07.2022.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що її стаж роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком є достатнім для призначення пенсії, що підтверджують подані нею в пенсійний фонд документи, серед яких довідки та трудова книжка в якій зазначено її трудовий шлях. Зазначала, що необхідності перевірки достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на соціальний захист.

Ухвалою суду від 27.10.2022 залучено до участі у справі співвідповідача - ГУ ПФУ в м. Києві.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 28.07.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до загального трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 період роботи з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та №1202 від 12.02.2014.

Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.07.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Тернопільській області, апеляційну скаргу якого повернуто судом ухвалою від 22.02.2023.

Також, не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в м. Києві, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що для призначення позивачці пенсії за віком немає підстав, оскільки на час звернення за призначенням пенсії її загальний стаж склав 23 роки 05 місяців 28 днів, що є меншим за необхідний (29 років). За даними документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та № 1202 від 12.02.2014, оскільки потрібна перевірка достовірності вказаних даних.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів справи, позивачка, 21.07.2022 звернулась до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 за № 339/35961 органи Пенсійного фонду України застосовують екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Тернопільській області.

Рішенням від 28 липня 2022 року ГУ ПФУ в Тернопільській області позивач отримала відмову у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ГУ ПФУ в Тернопільській області повідомило про відмову позивача листом від 02.08.2022.

Зокрема зазначено, що розглянувши подані документи ОСОБА_1 на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача склав 23 роки 05 місяців 28 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та № 1202 від 12.02.2014, оскільки потрібна перевірка достовірності вказаних даних.

Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що довідки, надані позивачем, видані на підставі особових рахунків та дані в ній є достовірними.

Отже, відповідачем протиправно не враховано зазначені довідки при призначенні пенсії. При цьому доказів щодо їх недостовірності відповідачем як суб`єктом владних повноважень, який заперечує проти адміністративного позову, не надано.

Враховуючи викладені обставини, для обчислення стажу роботи при призначенні пенсії позивачу мають бути зараховані періоди роботи позивача з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та № 1202 від 12.02.2014, а тому рішення відповідача від 28.07.2022 яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи протиправність рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 28.07.2022, суду вважав, що є всі підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до загального трудового (страхового) стажу позивачки період роботи з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та № 1202 від 12.02.2014 і зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно із врахуванням висновків суду.

При цьому зазначив, що наявність страхового стажу позивачки (29 років) не встановлено, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, загалом відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 р. № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами частин першої, другої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Згідно частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі також - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Водночас за приписами пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі № 348/2180/16-а

Судом встановлено, що в матеріалах справи є копія трудової книжки позивачки НОМЕР_1 , із запису № 8 якої видно, що позивач прийнята на роботу 03.03.1983 відповідно до наказу № 271 від 03.03.1983, а звільнена 25.05.1998 відповідно до наказу № 65 від 25.05.1998.

Відповідно до запису № 10, 07.03.1986 відповідно до наказу № Пр-16-к від 11.03.1986, позивач прийнята на посаду сестри-господарки в Лікарню для вчених АН УССР, відповідно до запису № 11 згідно наказу № 100-к від 10.12.1987, звільнена за власним бажанням.

Крім цього, для уточнення даних по стажу, було надано підтверджуючі довідки щодо стажу, а саме довідка № 12/02 від 12.02.2014, яка підтверджує стаж з 03.03.1983 по 25.05.1998 у Київській філії Дніпротрансшлях (ВАТ УкрНДІтранспроект), крім того у довідці зазначені посилання на накази про прийняття, переведення, звільнення та інформацію про перейменування підприємства та довідка № 295 від 14.07.2022, яка містить інформацію про стаж з 07.03.1986 по 11.12.1987 набутий під час роботи у Державні науковій установі Центр інноваційний медичних технологій НАН України та відомості про перейменування підприємства.

Проте, відповідач не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та №1202 від 12.02.2014, позаяк потрібна перевірка достовірності вказаних даних.

Щодо правомірності такої відмови колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, та перевірку відомостей, викладених у поданих для призначення пенсії документах. При цьому суд зазначає, що така перевірка повинна проводитись в розумні строки з метою недопущення порушення прав пенсіонера на отримання пенсії в належному розмірі з моменту її призначення, чого в даному випадку відповідачем не було дотримано.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4.2. Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності), а відповідно до пункту 2.10 Порядку № 22-1, у випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

04.05.2023 судом, з метою з`ясування обставин справи, надіслано ГУ ПФУ в Тернопільській області письмовий запит з проханням надання до Восьмого апеляційного адміністративного суду належним чином завірену копію рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 28.07.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зазначення підстав такої відмови, а також надати пояснення чи проводилась перевірка достовірності даних щодо періодів роботи з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та № 1202 від 12.02.2014, якщо ні, то чому.

09.05.2023, на виконання запиту суду, ГУ ПФУ в Тернопільській області подало до суду клопотання про долучення доказів, до якого додано рішення від 28.07.2022 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком та зазначено, що ГУ ПФУ в Тернопільській області не має змоги надати копію акту зустрічної перевірки достовірності даних щодо періодів роботи з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та № 1202 від 12.02.2014, оскільки перевірка здійснюється ГУ ПФУ в м. Київ.

При цьому долучено службову записку за підписом начальника управління обслуговування громадян ГУ ПФУ м. Київ Т. Маркусевич щодо перевірки довідок про стаж роботи позивача від 22.07.2022.

Проте, ГУ ПФУ в м. Київ ні в суді першої інстанції при запереченні позову, ні в апеляційній інстанції не надано жодних доказів щодо проведення перевірки довідок про стаж роботи позивача та підтвердження недостовірності даних, які в них зазначені.

Колегія суддів зазначає, що судом встановлено, що довідки, надані позивачем, видані на підставі особових рахунків та дані в ній є достовірними, а відповідачами цього жодним чином не спростовано.

У розрізі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу в зарахуванні до трудового стажу спірного періоду роботи з 03.03.1983 по 07.03.1986 частково з 07.03.1986 по 11.12.1987 згідно довідок про стаж № 295 від 14.07.2022 та № 1202 від 12.02.2014, діяв недобросовісно та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача, що ним не було зроблено, оскільки не було доведено правомірність неврахування наданих позивачем довідок № 295 від 14.07.2022 та № 1202 від 12.02.2014.

Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач прийняв необґрунтоване рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, у зв`язку з чим таке рішення відповідача необхідно скасувати.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що наявність страхового стажу позивачки (29 років) не встановлено, тому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо наведеного колегія суддів зазначає, що відповідач наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати пенсії або прийняття рішення про відмову у їх видачі, а тому суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Повнота захисту полягає в ефективності відновлення прав позивача, а тому для захисту порушеного права, суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії у порядку, визначеному Законом. Такий спосіб захисту порушеного права випливає з Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді.

Враховуючи наведене та з огляду на підстави відмови у призначенні пенсії та недоведеності недостовірності даних, які зазначені в наданих позивачкою довідках, а також враховуючи, що перевірку достовірності цих даних повинно було здійснити Головне управління Пенсійного фонду України в м. Київ, колегія суддів апеляційного суду вважає. що судом першої інстанції обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року в адміністративній справі № 500/3428/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин