Справа № 420/1472/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/1472/23

Головуючий І інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали - 30.01.2023р.) про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

25.01.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просив суд:

- визнати протиправними рішення, дії або бездіяльність відповідача по невиконанню рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2022р. у справі №420/26094/21 в частині виплати пенсії за період з 01.04.2019р. по 31.07.2022р. у розмірі - 159691,04 грн.;

- стягнути з ГУ ПФУ в Одеській області на його користь заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.04.2019р. по 31.07.2022р. у розмірі - 159691,04 грн., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, індексації інфляції та 3% річних від суми боргу станом на 31.07.2022р., а також моральну шкоду в сумі - 58624 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на виконання судового рішення від 09.03.2022р. у справі №420/26094/21 ГУ ПФУ в Одеській області було здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019р., внаслідок проведення якого залишилася не виплаченою сума пенсії у загальному розмірі - 159691,04 грн. Водночас, на думку позивача, відповідач відмовляється у виплаті вказаної суми, чим неправомірно позбавляє його належного йому майна (грошей).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у відкритті провадження в адміністративній справі №420/1472/23 - відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач 01.02.2023р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2023р. та прийняти нове рішення, який задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема, апелянт покликається на те, що предмет та підстави позову у справі №420/26094/21 та у цій справі є різними, оскільки стягнення суми заборгованості по виплаті пенсії - 159691,04 грн. не є тотожним зобов`язанню здійснити перерахунок та виплату пенсії.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

16.02.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 та ч.1 ст.312 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або ж відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У той же час, п.2 ч.1 ст.170 КАС України регламентовано те, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Положення зазначеної норми передбачають чіткий перелік умов, за яких суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Проаналізувавши предмет позову у цій справі, суд 1-ї інстанції дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а тому позивач повинен був звернутися до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України у межах справи №420/26094/21, а не з новим адміністративним позовом.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в частині надання правової оцінки обґрунтованості підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі, необхідно вказати таке.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У відповідності до ч.1 ст.383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч.6 ст.383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у т.ч., приписами ст.383 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами його застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень або дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення у відповідній справі, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Наявність у КАС України спеціальних положень, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання адміністративного позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому КАС України (ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Даний порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на ч.5 ст.383 КАС України, відповідно до якої, розгляд такої заяви здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 та від 21.12.2020р. у справі №440/1810/19.

Як встановлено судом 1-ї інстанції та підтверджується матеріалами даної справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2022р. у справі №420/26094/21 позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області стосовно відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01.04.2019р. на підставі довідки Одеського ОТЦК та СП від 01.10.2021р. №ЮО108954, виданої станом на 05.03.2019р. у відповідності до вимог ст.ст.43 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704. Зобов`язано відповідача провести з 01.04.2019р. перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі довідки Одеського ОТЦК та СП від 01.10.2021р. №ЮО108954, виданої станом на 05.03.2019р. відповідно до вимог ст.ст.43 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осію, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, з урахуванням виплачених сум.

Зазначене рішення суду набрало законної сили - 11.04.2022р.

На виконання вказаного вище рішення відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача та направлено на адресу ОСОБА_1 лист від 15.12.2022р., в якому його повідомлено про те, що доплата пенсії за рішенням суду від 09.03.2022р. у справі №420/26094/21 (за період з 01.04.2019р. по 31.07.2022р.) у загальному розмірі - 159691,04 грн. буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.

Разом із тим, не погодившись із таким виконанням судового рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, наведені фактичні обставини беззаперечно вказують на те, що публічно-правовий спір між позивачем та відповідачем вирішено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021р. у справі №420/26094/21, а спір виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зазначеного рішення. Тобто, заявлений у даній справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Варто зазначити про те, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет, а також підстави, тобто коли дані позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказана вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, доводи позивача в обґрунтування апеляційної скарги на те, що предмет позову у справі, що розглядається не охоплюється судовим рішенням у справі №420/26094/21, є безпідставними, оскільки як встановлено колегією суддів, визначена заборгованість по виплаті пенсії за спірний період, була розрахована відповідачем саме на виконання рішення суду у справі №420/26094/21, що, фактично, і не заперечується самим позивачем.

Таким чином, вимоги позивача не підлягають розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, а можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку ст.383 КАС України в межах справи №420/26094/21.

Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання рішення суду у справі №420/26094/21 порушуються його права, свободи або інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій або ж бездіяльності ГУ ПФУ в Одеській області (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.

Інших належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права або ж порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить, а її доводи критично оцінюються колегією суддів, оскільки вони не спростовують висновків суду 1-ї інстанції та були враховані судом під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Зокрема, висновки суду 1-ї інстанції, з якими погоджується судова колегія, узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.12.2021р. у справі №170/167/17, від 31.01.2022р. у справі №400/822/20, від 20.04.2022р. у справі №233/3744/17 та 21.12.2022р. у справі №620/4090/22.

За приписом п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд 1-ї інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328,383 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 11.05.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко