Справа № 640/7308/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7308/22 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії МОУ з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначення учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби, викладеним у пункті 14 Протоколу № 12 від 16.09.2021 року, про відмову у наданні статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту»;

- зобов`язати комісію МОУ з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначення учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю:

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначення учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби, викладеним у пункті 14 Протоколу № 12 від 16.09.2021 року, про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

Зобов`язано комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначення учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби прийняти рішення про надання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишит без розгляду, а в разі визнання поважними причин пропуску позивачем строку на звернення до суду - відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки, по-перше, на думку апелянта, відлік строку розпочався ще після звільнення позивача зі строкової військової служби, зарахування на військовий облік та видачі військового квитка, тобто у червні 1985 року, по-друге, апелянт вказує, що сам факт запровадження воєнного стану на території України не може безумовно ввжатись підставою для поновлення строку звернення до суду.

По суті спірних правовідносин відповідач вказує, що належних документальних доказів, які б могли підтверджувати перебування та участь позивача в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ в період проходження строкової військової служби в Республіці Афганістан позивачем не надано.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

01 травня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зокрема, щодо доводів апелянта про пропуск строку звернення до суду, позивач наголошує, що строк звернення суду з цим позовом сплинув 15 березня 2022 року, тобто, станом на дату початку повномасштабного вторгнення та введення воєнного стану.

Позивач зазначає, що з початком повномасштабного вторгнення позивач з сім`єю був змушений покинути постійне місце проживання та переїджджати до інших регіонів України, які здавались безпечнішими, при цьому, міський голова багаторазово закликав мешканців не повертатись до міста щонайменше до 09 травня 2022 року у зв`язку з підвищеною небезпекою ракетних обстрілів. Лише впевнившись у тому, що члени родини перебувають у безпеці, позивач повернувся до Києва, та невідкладно звернувся до адвоката для звернення до суду із цим позовом, що свідчить про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 17.08.2021 через ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся із заявою до комісії Міністерства оборони України про надання учасника бойових дій за участь у бойових діях на території Республіки Афганістан у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

До заяви позивачем додано копію паспорта, копію військового квитка, архівну довідку центрального архіву міністерства оборони російської федерації від 02.03.2021 року № 5/114280, архівну довідку Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Казахстан від 16.04.2021 року № 42/792.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначення учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби, викладеним у пункті 14 Протоколу № 12 від 16.09.2021 позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

Підставою для прийняття рішення у наданні позивачу статусу учасника бойових дій Комісією МОУ зазначено відсутність підтверджень перебування Позивача на території Республіки Афганістан та безпосередньої участі у бойових діях чи забезпечення бойової діяльності військ, оскільки військова частина № НОМЕР_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2), де проходив військову службу Позивач, знаходилась на території аеродрому Кокайти (територіально розташований 45 км від м. Термез на території Республіки Узбекистан).

Вважаючи рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що у період часу з 08 квітня по 14 липня 1984 року військова частина № НОМЕР_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2), до особового складу якої входив Позивач, безпосередньо виконувала спеціальне завдання по наданню інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан. За таких обставин, комісією Міністерства оборони України безпідставно прийнято рішення про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, враховуючи наявність в апеляційній скарзі відповідача доводів щодо пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суд із позовом та наявність підстав для залишення позову без розгляду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність першочергово здійснити перевірку останніх для вирішення питання про наявність або відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що з адміністративним позовом до до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії ОСОБА_1 , звернувся 12 травня 2022 року, що підтверджується датою на штампі реєстрації позову.

Предметом оскарження у даній справі позивачем заявлено наступне- рішення комісії МОУ з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначення учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби, викладеним у пункті 14 Протоколу № 12 від 16.09.2021 року, про відмову у наданні статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» та, відповідно, зобов`язання прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту».

У позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки позивач зазначив, що в межах шестимісячного строку звернення до суду в Україні було введено воєнний стан, що перешкодило своєчасному зверненню до суду.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що відлік строку розпочався ще після звільнення позивача зі строкової військової служби, зарахування на військовий облік та видачі військового квитка, тобто у червні 1985 року. Також апелянт вказує, що сам факт запровадження воєнного стану на території України не може безумовно ввжатись підставою для поновлення строку звернення до суду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в системному аналізі з доводами апеляційної скарги Міністерства оборони України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною третьою якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відлік строку розпочався ще після звільнення позивача зі строкової військової служби, зарахування на військовий облік та видачі військового квитка, тобто у червні 1985 року, оскільки предметом оскарження у цій справі є рішення комісії МОУ з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначення учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби, викладеним у пункті 14 Протоколу № 12 від 16.09.2021 року про відмову у наданні статусу учасника бойових дій, відтак, відлік строку оскарження розпочався саме у вересні 2021 року.

Щодо доводів апелянта про те, що сам факт запровадження воєнного стану на території України не може безумовно ввжатись підставою для поновлення строку звернення до суду, апеляційний суд зазначає наступне.

Так, як вже зазначалось вище, у позовній заяві позивачем було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки позивач зазначив, що в межах шестимісячного строку звернення до суду в Україні було введено воєнний стан, що перешкодило своєчасному зверненню до суду.

Щодо посилання апелянта на воєнний стан, колегія суддів зазначає, що дійсно, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», з 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому був продовжений Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, та який триває і наразі.

Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.

При цьому, колегія суддів наголошує, що питання поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, дійсно, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення процесуального строку у всіх абсолютно випадках.

Як вказує позивач у відзиві на апеляційну скаргу, строк звернення суду з цим позовом сплинув 15 березня 2022 року, тобто, станом на дату початку повномасштабного вторгнення та введення воєнного стану по всій території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації. Позивач зазначає, що з початком повномасштабного вторгнення позивач з сім`єю був змушений покинути постійне місце проживання та переїджджати до інших регіонів України, які здавались безпечнішими, при цьому, міський голова м. Києва багаторазово закликав мешканців не повертатись до міста щонайменше до 09 травня 2022 року у зв`язку з підвищеною небезпекою ракетних обстрілів. Лише впевнившись у тому, що члени родини перебувають у безпеці, позивач повернувся до Києва, та невідкладно звернувся до адвоката для звернення до суду із цим позовом, що свідчить про наявність поважних підстав для поновлення строку звернення до суду.

З системного аналізу доводів апелянта та позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що введення воєнного стану в Україні є поважною причиною для поновлення процесуальних строків судом безпосередньо у розрізі спірних правовідносин, оскільки активні бойові дії у Київській області, припинилися у квітні 2022 року, що є загальновідомим фактом.

Дійсно, строк звернення до суду з цим позовом у позивача сплинув вже під час дії воєнного стану, при цьому, як вказує позивач, він з сім`єю виїхав з місця постійного проживання і повернувся лише в травні 2022 року, що є обгрунтованим в контексті загальновідомого факту про те, що Київська область та м. Київ до 30 квітня 2022 року належилаи до території активних бойових дій.

При цьому, важливим є те, що з позовом ОСОБА_1 звернувся 12 травня 2022 року, тобто, в розумний строк, а саме фактично одразу після закінчення активних бойових дій у Київській області, демонструючи добросовісне користування процесуальними правами та зацікавленість у судовому розгляді, не допускаючи зволіканння.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом та відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду.

Щодо вирішення спору по суті, колегія суддів зазначає таке.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993.

За приписами ст. 1 Закону 3551-ХІІ такий спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Згідно ст. 5 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону 3551-ХІІ учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу PCP (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу PCP проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР. Зокрема, до вказаного переліку віднесено Афганістан з квітня 1978 року по грудень 1989 року.

Наказом Міністерства оборони України № 122 від 16.04.2020 затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (Положення № 122) та Інструкцію про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості (Інструкція № 122).

Відповідно до зазначеного Положення № 122:

- Комісії створюються, зокрема, у Міністерстві оборони України - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (пункт 1);

- на Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій, зокрема, відповідно до пунктів 1 - 5, 7 - 18 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (пункт 6);

- Комісії зобов`язані приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій, учасниками війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; розглядати заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання; доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження (пункт 12);

- крім документів, зазначених у пунктах 13 - 14 цього Положення, підставами для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни можуть бути документи та інші архівні матеріали (пункт 15);

- рішення Комісії оформлюється протоколом (пункт 20).

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що обов`язковою умовою для надання позивачу статусу учасника бойових дій є встановлення двох фактів, а саме проходження служби, перебування у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і безпосередня участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи архівних довідок центрального архіву міністерства оборони російської федерації від 02.03.2021 року № 5/114280 та Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Казахстан від 16.04.2021 року № 42/792, вбачається, що позивач у період з травня 1983 року по червень 1985 року проходив строкову військову службу в Радянській Армії колишнього Союзу РСР, спочатку у військовій частині № НОМЕР_2 , а у подальшому у військовій частини № НОМЕР_1 , де в період з 03.11.1983 року по 15.06.1985 року на посаді авіаційного механіка проходив службу у званні рядовий.

Відповідно до архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Казахстан від 16.04.2021 року № 42/792 Військова частина № НОМЕР_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) 07.04.1984 у відповідності до директиви ГШ ВПС № 125/02260 від 13.11.1983 полк розпочав передислокацію на аеродром Кокайти (територіально розташований 45 км від м. Термез на території Республіки Узбекистан). Починаючи з 08 квітня по 14 липня 1984 року полк безпосередньо приступив до виконання спеціального завдання по наданню інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан. До особового складу полку входив, посеред інших, рядовий ОСОБА_1 . У подальшому, 14.07.1984 полк приступив до перебазування на аеродром Миколаївка (територіально розташований 37 км від м. Находка на території російської федерації).

За змістом ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що в архівній довідці Центрального архіву Міністерства оборони Республіки Казахстан від 16.04.2021 року № 42/792 чітко вказано, що полк, до особового складу якого входив позивач, з 08 квітня по 14 липня 1984 року полк безпосередньо приступив до виконання спеціального завдання по наданню інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за таких обставин, комісією Міністерства оборони України безпідставно прийнято рішення про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту», оскільки наявними в матеріалах справи документами, які були надані відповідачу, підтверджується, що у період часу з 08 квітня по 14 липня 1984 року військова частина № НОМЕР_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2), до особового складу якої входив позивач, безпосередньо виконував спеціальне завдання по наданню інтернаціональної допомоги Демократичній Республіці Афганістан.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна