Справа № 300/2316/22
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2023 р. справа № 300/2316/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Біньковської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення повного розрахунку в день звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу; визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 17.02.2021 по 14.05.2022; зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належної індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 17.02.2021 по 14.05.2022, у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день виключення із списків особового складу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та з усіх видів забезпечення відповідачем не проведено повного розрахунку при звільненні не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2016. Зазначає, що така виплата проведена відповідачем не 16.02.2021, у день виключення із списків Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а 14.05.2022, тому, у відповідності до статей 116, 117 КЗпП України відповідач повинен нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки виплат належної йому при звільненні індексації грошового забезпечення.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позову заперечує. Зазначає, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, тому передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили військову службу не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється (а.с.29).
Позивач скористався правом подання відповіді на відзив, в якій не погоджується із доводами відповідача з підстав, аналогічних позовній заяві (а.с.34).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Наказом військового комісара Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по особовому складу) №2-РС від 26.01.2021, ОСОБА_1 звільнений відповідно до підпункту б пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з військової служби в запас (а.с.16). Наказом військового комісара Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 16.02.2021 №35 позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення відповідача.
За змістом наказу №35 від 16.02.2021, при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, визначено виплатити йому грошову компенсацію за 15 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2020 рік та за 45 діб невикористаної основної щорічної відпустки за 2021 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік (а.с.17).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.10.2021, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022, у справі №300/3739/21, серед іншого, зобов`язано Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Як зазначає позивач та підтверджено випискою від 03.06.2022 з карткового рахунку позивача про надходження коштів, 14.05.2021 відповідачем на банківський рахунок позивача виплачено заборгованість в сумі 178705,56 грн., з яких індексація грошового забезпечення становить 82370,85 грн. (а.с.15).

Згідно довідки відповідача про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2022 у справі №300/3739/21 сума нарахованої йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 становить 83625,23 грн., утримано військовий збір 1,5% в розмірі 1254,38 грн. та зараховано на картковий рахунок позивача 82370,85 грн. (а.с.31).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

За змістом статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення роботодавцем, строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.

Отже, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

В постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію, що під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено судом, позивача виключено із списків особового складу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 16.02.2021.

Розрахунок з виплати індексації грошового забезпечення проведений відповідачем 14.05.2022.

Як зазначено судом вище, стаття 116 Кодексу законів про працю України оперує поняттям всі суми, що належать працівнику, а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Із змісту вказаних правових норм суд робить висновок, що відповідальність в розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо слідує із статті 117 КЗпП.

Отже, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум, прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку.

Коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 (підпункт л пункту 1 цього Порядку).

Згідно з п.2 вказаного Порядку №100 від 08.02.1995, середня заробітна плата за час затримки всіх сум належних на час звільнення виплат, обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Враховуючи, що позивача було виключено із списків відповідача в лютому 2021 року, то для обчислення середнього заробітку необхідно брати період за грудень 2020 року та січень 2021 року.

Зміст доданих сторонами доказів засвідчує склад грошового забезпечення позивача за останні два місяці, що передують місяцю, в якому відбулось виключення із списків, в загальній сумі 37849,26 грн. Отже, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій становить 610,47 грн. (37849,26 грн. розділити на 62 календарні дні).

Загальний період затримки розрахунку при звільненні у спірному випадку становить 452 календарні дні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати сум, що належать позивачу до виплати в день звільнення, становить 275932,44 грн. (610,47 х 452).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи встановлені і цій справі обставини, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Так, згідно із довідкою-розрахунком нарахованих та виплачених сум під час звільнення ОСОБА_1 , загальна сума грошового забезпечення, що підлягала виплаті позивачу під час звільнення з військової служби становить 527694,00 грн., з яких: грошове забезпечення за січень 2021 року 19655,18 грн., індексація за січень 2021 року 326,45 грн., грошове забезпечення за лютий 2021 року 11231,53 грн., індексація за лютий 2021 року 186,54 грн., грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік - 19655,18 грн., компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки за 158 діб складає 110911,38 грн., одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за 26 років 255517,37 грн. та грошова компенсація за неотримане речове майно 110210,36 грн. (а.с.30). Також, позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення в розмірі 82370,85 грн. (а.с.31).

Отже, сума несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення становить 13,50% від загальної суми належних позивачу до виплати сум грошового забезпечення (610064,85 грн.).

Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача 37250,90 грн. середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із виплати індексації грошового забезпечення (13,50% від 275932,44 грн.).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, яка, в силу положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Підсумовуючи наведене вище, враховуючи, що позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити середнє грошове забезпечення у відповідності до вимог Порядку №100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення, суд зазначає, що позов підлягає частковому задоволенню.

При цьому суд звертає увагу, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із виплати грошової допомоги на оздоровлення судом розраховано із виплачених позивачу сум грошового забезпечення, тобто із сум з яких стягнуто обов`язкові збори та платежі.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір не сплачувався відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні із виплати індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за період з 17 лютого 2021 року по 14 травня 2022 року в сумі 37250,90 грн. (тридцять сім тисяч двісті п`ятдесят гривень 90 копійок) за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.