Справа № 580/1079/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року справа № 580/1079/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-1), Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (18008, м. Черкаси, вул. Хоменка, 19, далі центр комплектування, відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивача з 01 березня 2022 року по 05 січня 2023 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати відповідача-1 здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткова види грошового забезпечення) за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 05.01.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік на 1 січня 2022 року та Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплаченої суми;

- зобов`язати відповідача-2 здійснити позивачу виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткова види грошового забезпечення) за період з 01.03.2022 по 05.01.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначено шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік на 1 січня 2022 року та Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року № 704;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо проведення позивачу нарахування середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку по виплаті грошового забезпечення Позивача з 01 березня 2022 року по 05 січня 2023 року, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати відповідача 2 виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку під час виключення зі списків особового складу у сумі, яка розраховується відповідно до алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2, 8) передбаченим Порядком № 100 з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком № 260;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане грошове майно на день звільнення позивача з лав Збройних Сил України;

- зобов`язати відповідача-1 провести розрахунок грошової компенсації за неотримане грошове майно на день звільнення позивача з лав Збройних Сил України;

- зобов`язати відповідача- 2 провести виплату грошової компенсації за неотримане грошове майно на день звільнення Позивача з лав Збройних Сил України;

- стягнути з відповідача-2 на користь Позивача витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень, у зв`язку з перебуванням відповідача-1 на фінансовому забезпеченні відповідача-2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач-1 під час нарахування його грошового забезпечення застосовував в якості розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року. Позивач вважає такі дії відповідача-1 протиправними, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким, зокрема, у пункт 4 Постанови № 704 були внесені відповідні зміни. Отже, зміни до пункту 4 Постанови № 704, внесені пунктом 6 Постанови № 103, з 29 січня 2020 року не підлягають застосуванню. Позивач зазначає, що відповідно до пункту 4 Постанови № 704, починаючи з 29 січня 2020 року розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року, у зв`язку із чим зазначає, що його грошове забезпечення за спірний період та виплати при звільненні мали обчислюватися із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01 січня календарного року.

Позивач також вважає, що у зв`язку із невиплатою йому станом на день звільнення зі служби належних сум грошового забезпечення, до відповідача-2 слід застосувати відповідальність згідно ст. 117 КзПП України щодо виплати середнього заробітку за затримку розрахунку під час звільнення. Також позивач стверджує, що за період проходження військової служби з 01.03.2022 по 05.01.2023 отримував речове майно в неповному обсязі, у зв`язку із чим зазначає, грошова компенсація замість не отриманого речового майна не виплачена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою від 13.03.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03.04.2023 до суду від ВЧ НОМЕР_1 надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що нарахування грошового забезпечення позивачу здійснювалось виходячи із розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704. Зазначено, що визначення розміру посадового окладу позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт Постановою КМУ № 704 не передбачено, натомість законодавчо встановлено використання розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018. Щодо виплати грошової компенсації замість видачі речового майна на момент звільнення повідомлено, що відповідно до пункту 17 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причини), під час звільнення не видаються. Крім того, позивач не подавав рапорт про компенсацію неотриманого речового майна. Стосовно середнього заробітку вказано, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах, а проходять службу, у зв`язку із чим зазначено, що на військовослужбовців, Кодекс законів про працю України не поширюється, а вимоги у цій частині вважає не обґрунтованими.

07.04.2023 до суду від Черкаського ОТЦК та СП надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач-2 просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей врегульоване питання щодо звільнення військовослужбовців та порядку проведення з ними розрахунку, тому посилання позивача на норми Кодексу законів про працю України вважає не обґрунтованими і безпідставними. Зазначено, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Звернуто увагу, що Черкаський ОТЦК та СП не здійснює встановлення посадових окладів, окладів за військове звання та інших додаткових видів грошового забезпечення - військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та не здійснює нарахування грошового забезпечення даним військовослужбовця, а здійснює лише зарахування грошового забезпечення особовому складу військової частини НОМЕР_1 на підставі поданих відомостей, що надходять до ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової частини НОМЕР_1 . Щодо витрат на правничу допомогу зазначено, що ні у договорі про надання правової допомоги ні у додатковій угоді до договору ні у квитанції не зазначено часу, витраченого адвокатом па виконання відповідних робіт (надання послуг).

17.04.2023 позивач подав відповідь на відзив в якій зазначив, що відповідачі не враховують постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 і тих змін в законодавстві, які настали в силу ухвалення вказаного рішення суду. Щодо витрат на правничу допомогу зазначено, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним, при цьому обсяг виконаних робіт вказаний у розрахунку суми судових витрат.

03.05.2023 ВЧ НОМЕР_1 подала заперечення на відповідь на відзив, в якому вказала про необґрунтованість позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.01.2023 № 10 позивача стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби наказом начальника Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 86-РС від 26.12.2022 року у запас згідно підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 України Про військовий обов`язок і військову службу та з 05.01.2023 року виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

На звернення представника позивача щодо виплати позивачу грошового забезпечення Військова частина НОМЕР_2 листом від 20.01.2023 № 502/15/212 повідомила, що грошове забезпечення при звільненні ОСОБА_1 нараховано військовою частиною НОМЕР_1 , яке після відрахування військового збору було перераховано Черкаським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на картковий рахунок позивача, оскільки військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні у Черкаському обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Щодо визначення розміру посадового окладу ОСОБА_1 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт повідомлено, що пунктом 1 примітки Додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб зазначена норма не передбачена. Щодо виплати грошової компенсації замість речового майна повідомлено, що відповідно до пункту 16 розділу III наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту мобілізовані звільняються в запас у тій формі одягу, що знаходилася в їх особистому користуванні, при цьому предмети речового майна, які не були видані незалежно від причини, під час звільнення не видаються, а отже грошова компенсація замість них не виплачується.

Бездіяльність відповідачів щодо нездійснення нарахування та виплати грошового забезпечення за спірний період з урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на відповідний рік, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та щодо не нарахування і невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно позивач вважає протиправними, а тому звернувся з даним позовом в суд.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі Постанова № 704), якою збільшив розмір грошового забезпечення відповідних категорій службовців.

Відповідно до п. 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01.03.2018.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі Постанова № 103).

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній до прийняття Постанови № 103, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Згідно з п. 6 Постанови № 103 внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких п. 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме: 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14..

Отже, з лютого 2018 року було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Пункт 6 постанови КМУ № 103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18.

Тобто, саме з 29.01.2020 була відновлена дія п. 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.

Таким чином, з 29.01.2020 - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникли підстави для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Суд також враховує, що згідно з п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Під час розгляду і вирішення цієї справи суд виходить із того, що положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України підлягають солідарному застосуванню.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Натомість розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня 2022 року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями не впливає.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудні 2019 року у справі № 240/4946/18, щодо застосування п. 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Відповідно до витягу з розрахункової відомості ВЧ НОМЕР_1 , вказана ВЧ здійснювала позивачу нарахування грошового забезпечення у період з березня 2022 по 05.01.2023.

Відповідачі у даній справі не заперечують, що грошове забезпечення позивача обраховувалось та виплачувались, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Таким чином за період з 01.03.2022 року і до дня звільнення зі служби 05.01.2023 нарахування і виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалось із застосуванням неправильної розрахункової величини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що грошове забезпечення позивача за спірний період має бути перераховане в сторону збільшення шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та станом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Крім того, суд встановив, що згідно листа Військової частини НОМЕР_2 від 20.01.2023 № 502/15/212 (а.с. 14-16) грошове забезпечення нараховано відповідачем-1, яке після відрахування військового збору перераховано Черкаським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки на картковий рахунок позивача, оскільки Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні у вказаному центрі.

Таким чином, під час обирання належного та ефективного способу захисту порушеного права позивача суд вважає за доцільне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок позивачу грошового забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (з врахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01 березня 2022 по 31 грудня 2022 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, за період з 01 січня 2023 по 05 січня 2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, а Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити перераховані суми грошового забезпечення.

Щодо вимог про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз приписів ст. 117 КЗпП вказує на те, що саме на роботодавця покладається відповідальність за несвоєчасну виплату належних працівникові сум. Разом з тим, обставиною з якою нерозривно пов`язано виплата середнього заробітку є обставина несвоєчасної виплати. У межах справи, що розглядається спірним є перерахунок позивачу грошового забезпечення із прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлений на відповідний рік, відтак вказані суми ще не були нараховані та виплачені позивачу, що виключає можливість застосування до роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про передчасність даної частини позовних вимог та, як наслідок, відсутність підстав для їх задоволення.

Щодо частини вимог про зобов`язання відповідачів провести розрахунок та виплату грошової компенсації за не отримане речове майно, суд зазначає таке.

Суд встановив, що згідно довідки ВЧ НОМЕР_1 від 28.03.2023 № 1028 позивачу видано таке речове майно: шапка, феска (підшоломник), рукавички зимові, костюм літній, польовий, куртка костюма утепл., куртка вітровологозахисна, фуфайка з коротким рукавом, труси чоловічі, сорочка та кальсони для холодної погоди, карпетки літні трекінг, шкарпетки зимові трекінг, сумка транспортна інд., килим польовий ізол., шолом захисний балістичний (Польща), наколінники, налокітники, мішок спальній, кашкет літній польовий, черевики літні н/з, всього вартість виданого речового майна склала 9021,58 грн.

Таким чином, позивач забезпечувався речовим майном, необхідним для несення служби. При цьому суд врахував, що позивач, зазначивши у позові про отримання речового майна в неповному обсязі, жодним чином не обґрунтував яке саме речове майно він не отримав. З огляду на необґрунтованість вказаної частини вимог суд доходить висновку про відмову у їх задоволенні.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

У позовній заяві позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд врахував, що в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав суду договір про надання правової допомоги від 09.01.2023 № ЦО-09/01/В/-07, додаткову угоду до договору від 10.10.2023 відповідно до якої розмір винагороди адвоката складає 4000 грн, квитанцію серії АБ № 10/01-5 на суму 4000 грн, розрахунок суми судових витрат.

Водночас, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), акту приймання-передачі наданих послуг.

Суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір обґрунтованим.

Оскільки позивачем у сукупності не надано належних та допустимих доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, відсутні підстави для їх стягнення на користь позивача.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір підстави для його розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.03.2022 по 05.01.2023 з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 01.03.2022 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, за період з 01 січня 2023 по 05 січня 2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.

Зобов`язати Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, за період з 01 січня 2023 по 05 січня 2023 року із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

2) відповідач-1 Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (адреса для листування: АДРЕСА_2 , );

3) відповідач-2 Черкаський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (18008, м. Черкаси, вул. Хоменка, 19, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 12.05.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК