Справа № 160/3168/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року Справа № 160/3168/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Позивача-1: Виконавчого комітету Царичанської селищної ради в особі служби у справах дітей, Позивача-2 - Дніпропетровської обласної військової адміністрації до Відділу освіти виконавчого комітету Царичанської селищної ради, треті особи-1,2,3,4 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2023р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) Керівник Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Позивача-1: Виконавчого комітету Царичанської селищної ради в особі служби у справах дітей, Позивача-2 - Дніпропетровської обласної військової адміністрації звернувся з адміністративним позовом до Відділу освіти виконавчого комітету Царичанської селищної ради та, з урахуванням виправленого адміністративного позову від 07.03.2023р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати випускникам навчальних закладів ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в розмірі, не менше шести прожиткових мінімумів;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити випускникам навчальних закладів ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в розмірі, не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, кожному;

- стягнути з відповідача понесені Дніпропетровською обласною прокуратурою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за інформацією відповідача прокуратурою було встановлено, що у 2022р. закінчили навчальні заклади 4 випускники із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які перебували на повному державному утриманні, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , проте, одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів наведеним дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування відповідачем не була виплачена на порушення вимог ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ та є підставою для заявлення даних позовних вимог. В обґрунтування порушення інтересів держави та підстав для застосування представницьких повноважень прокурором, позивач зазначає, що позивачі-1,2 мають функції надавати органам опіки і піклування допомогу у влаштуванні дітей-сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування до інтернатних закладів і в сім`ї під опіку (піклування), на усиновлення, в дитячі будинки сімейного типу, вживають заходів до захисту особистих і майнових прав даної категорії дітей за п.3.6.12 Положення, проте, позивачі-1,2 делегованих державою функцій не виконали належним чином, а саме: із заявами до суду в інтересах указаної вище категорії дітей про нарахування та виплату сум одноразової допомоги не звернулися, що, на думку прокурора, вказує на неналежний захист інтересів держави у цій сфері, а також порушених прав таких дітей. Оскільки захист інтересів держави шляхом поновлення прав дітей указаної категорії становить суспільний інтерес, є всі підстави для звернення з даним позовом саме прокурора в інтересах держави з урахуванням приписів ст.131-1 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», а також правової позиції, викладеній у постановах Верховного Суду, наведених у позові (а.с.171-188).

Ухвалою суду від 13.03.2022р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , розгляд даної справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 11.04.2023р. відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, запропоновано відповідачеві протягом 15 календарних днів після отримання цієї ухвали надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.203).

Відповідач та треті особи вищезазначену ухвалу суду та копію позову з додатками отримали засобами електронного зв`язку, зокрема, відповідач - 13.03.2023р., треті особи - 17.03.2023р., що підтверджується відомостями, наявними в матеріалах справи (а.с.205,207-214).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, 06.04.2023р. відповідачем надано письмовий відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, при цьому, у прохальній частині відзиву відповідач зазначив, що позовні вимоги про нарахування та виплату випускникам навальних закладів одноразової грошової допомоги підтримує в повному обсязі та просив суд задовольнити їх посилаючись на те, що оскільки норми постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994р. №226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування» не приведені у відповідність до вимог Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», відповідач позбавлений можливості здійснити нарахування та виплату такої одноразової грошової допомоги, і, як наслідок, вважає, що така бездіяльність відповідача не може вважатися протиправною. За викладеного, відповідач вказує на те, що він не заперечує проти нарахування та виплату вищенаведеним випускникам навчальних закладів, які мають статус дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, одноразової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 наведеного Закону, але зазначає, що таке не нарахування та невиплата відбулася не через протиправну бездіяльність відповідача, а через неузгодженість та невідповідність законодавства України (а.с.216-219).

Третіми особами письмових пояснень по суті позову станом на 12.05.2023р. суду не надано.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Таким чином, дана адміністративна справи вирішується 12.05.2023р., тобто, у межах строку, визначеного ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Слобожанською окружною прокуратурою в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» витребувано та опрацьовано інформацію щодо стану додержання вимог законодавства з питань соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.114-139).

За наслідками проведених заходів Слобожанською окружною прокуратурою були встановлені факти неналежного виконання відповідачем вимог частини 7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005р. №2342-ІУ (далі - Закон №2342-ІУ) щодо нарахування та виплати випускникам навчальних закладів у 2022 році з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, зокрема - ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: невиплата одноразової грошової допомоги вказаним випускникам, а також не вжиття заходів щодо звернення до суду із заявами про виплату вказаної одноразової допомоги (а.с.108,111,117).

Так, згідно інформації Царичанської селищної ради від 06.09.2022р. №1607/08-21 у 2022 році закінчили навчання у закладах загальної середньої освіти учні-випускники із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування 4 випускники, а саме: 1) ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2) ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3) ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , 4) ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується змістом копії наведеного листа (а.с.29-30).

Факти того, що наведені особи набули статусу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування підтверджується і наявними у справі копіями розпоряджень голови Царичанської районної державної адміністрації та копією рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 17.04.2019р. у справі №196/52/19 (а.с.93-101).

Також згідно інформації, яка надана Царичанською селищної радою (копія листа від 06.09.2022р. №1607/08-1), видно, що діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, продовжили своє навчання, а саме: ОСОБА_1 (підготовчі курси (Італія), ОСОБА_3 (Царичанський аграрний професійний ліцей), ОСОБА_2 (Дніпровський державний медичний університет), ОСОБА_4 (Аграрно-економічний фаховий коледж Полтавського державного університету) - (а.с.29-30).

Відповідно до відомостей, які містяться у копії листа Царичанської селищної ради від 06.10.2022р. за №1814/02-21, видно, що вказаним особам, які мають статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які закінчили у 2022р. навчання у загальноосвітніх середніх навчальних закладах нарахування та виплата одноразової грошової допомоги у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, передбаченої ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ, відповідачем не здійснювалась (а.с.117).

Відтак, оскільки чинним законодавством України установлено обов`язок відповідача із виплати вказаній вище категорії дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ, після закінчення навчального закладу, проте, такий обов`язок відповідачем не був виконаний, одноразова грошова допомоги наведеним випускникам не була виплачена, керівник Слобожанської окружної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави з відповідним позовом про визнання вищенаведеної бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 52 Конституції України утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа визначаються Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV (далі - Закон № 2342-IV).

Статтями 3, 4 Закону №2342-ІУ визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування є, зокрема захист їх майнових, житлових та інших прав та інтересів, належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання такої категорії дітей на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Заходи соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, до мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Частиною першою статті 8 Закону № 2342-IV встановлено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2342-IV визначено, що витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком.

Абзацом 16 статті 1 Закону № 2342-IV передбачено, що випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв`язку із закінченням навчання.

Частиною сьомою статті 8 Закону № 2342-IV встановлено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

При цьому, частина сьома статті 8 Закону № 2342-IV встановлює обов`язок держави (у даному випадку обов`язок відповідача, якому делеговані повноваження держави) з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші.

Таким чином, усі діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування незалежно від форми їх утримання та виховання гарантовано перебувають на повному державному утриманні, а відповідно, після закінчення навчання, такі випускники мають право на отримання одноразової грошової допомоги не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Крім того, сам факт випуску з навчального закладу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування є підставою для виплати одноразової грошової допомоги таким випускникам в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленого законом.

Так, судом у ході розгляду даної справи було встановлено, що у 2022 році закінчили навчальні заклади Царичанської селищної ради діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування (4 випускники), а саме: 1) ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2) ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3) ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , 4) ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією листа від 06.09.2022р. №1607/08-21 (а.с.29-30).

Отже, із аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства та встановлених судом обставин у цій справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наведені 4 випускники із числа дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування, після випуску із навчальних закладів, мали право, а, відповідно, повинні були отримати одноразову грошову допомогу не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Разом з тим, відповідач свого обов`язку з виплати вказаним 4 випускникам одноразової грошової допомоги не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку не виконав, що підтверджено інформацією, наведеною у копії листів відповідача від 23.09.2022р. за №1724/02-21 та від 06.10.2022р. за №1814/02-21 через неузгодженість положень ч.7 ст.8 Закону № 2342-IV та постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1999 року №226 (а.с.34,117).

Так, матеріальне забезпечення та зокрема, виплата грошової допомоги регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Постанова КМУ № 226).

Відповідно до підпункту 1 пункту 13 Постанови КМУ № 226 встановлено, що дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом.

Проте, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 2342-IV, закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги, встановленої Постановою КМУ № 226.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 493/407/16-а та від 03 жовтня 2019 року у справі №303/5849/16-а.

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та враховуючи, що, оскільки норми Постанови КМУ №226 прийняті до набрання чинності Законом №2342-ІУ та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону №2342-ІУ, згідно якого одноразова грошова допомога підлягає виплаті вищенаведеним 4 випускникам у розмірі шести прожиткових мінімумів.

Також, у даних правовідносинах судом враховується і те, що відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, зазначено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний був виплатити вищенаведеним чотирьом випускникам навчальних закладів Царичанської селищної ради, які мають статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразову грошову допомогу у розмірі, встановленому саме ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ.

Наведене правова позиція також узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 26.05.2020р. у справі №303/5848/16-а, від 04.11.2020р. у справі №303/5842/16-а, які підлягають застосуванню адміністративним судом згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, відповідачем не було вжито жодних заходів з виплати вищевказаної одноразової грошової допомоги вищенаведеним випускникам у розмірі, встановленому ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, яка призвела до порушення прав і інтересів вищевказаних дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які підлягають відновленню у судовому порядку шляхом визнання вищенаведеної бездіяльності відповідача протиправною.

У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем у ході судового розгляду справи не доведено належними, достатніми і допустимими доказами правомірність і законність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати вищенаведеним чотирьом випускникам навчальних закладів одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, з урахуванням аналізу вищенаведених чинних норм законодавства, які не спростовані відповідачем будь-якими іншими доказами.

Навпаки, відповідач у відзиві підтвердив свою бездіяльність у не нарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ, вищенаведеним випускникам навчальних закладів та заперечуючи проти позову, у прохальній частині відзиву, зазначив, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати випускникам навчальних закладів підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.219).

Таким чином, зазначене свідчить про те, що позовні вимоги позивача у цій справі відповідачем у відзиві фактично визнані.

У відповідності до вимог ч.4 ст.189 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.

При цьому, не можуть бути покладені в основу даного судового рішення аргументи позивача, що не нарахування та невиплата одноразової грошової допомоги відбулася не через протиправну бездіяльність відповідача, а через неузгодженість та невідповідність законодавства України, оскільки, по-перше, як уже зазначалось вище, у разі неузгодженості норм чинного законодавства, які регулюють одні і ті ж правовідносини, підлягають застосуванню норми, які носять вищу юридичну силу, тобто, у даному випадку, норми ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ, по-друге, неузгодженість та невідповідність чинного законодавства не можуть бути підставою для порушення прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклуванню з боку держави, які у даному випадку, уособлює в собі відповідач з урахуванням приписів Конституції України та Конвенції про права дитини, які наведені вище.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати вищенаведеним чотирьом випускникам навчальних закладів одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів за критеріями, визначеними ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, суд приходить до висновку, що відповідач, при вчиненні вищенаведеної бездіяльності, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з порушенням вимог ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, допустивши вищенаведену бездіяльність, відповідач порушив права та інтереси позивачів та вищенаведених дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківських прав, які підлягають захисту шляхом визнання наведеної бездіяльності протиправною в судовому порядку.

При цьому, слід зазначити, що захист прав дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування підлягає судом за позовом саме керівника Слобожанської окружної прокуратури з урахуванням повноважень, встановлених ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та вимог ст.131-1 Конституції України з урахуванням того, що судом встановлено, що відповідач згідно до Положень про відділ освіти комітету Царичанської селищної ради належним чином не виконав своїх повноважень, не вжили заходів до захисту особистих і майнових прав даної категорії дітей, що свідчить про обґрунтованість підстав представництва інтересів таких дітей в суді саме прокурором.

Наведене правова позиція також викладена і у постанові Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18, яка застосовується адміністративним судом у даних правовідносинах за ч.5 ст.242 КАС України.

Також, з урахуванням того, що судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати вищенаведеним чотирьом випускникам навчальних закладів одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити випускникам навчальних закладів, а саме: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону №2342-ІУ відповідного віку, кожному, як похідні позовні вимоги та з урахуванням того, що ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії згідно до повноважень суду, встановлених ст.245 КАС України та ст.13 Конвенції.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, за відсутності витрат позивача (прокурора), пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз (понесення таких витрат позивачем суду не надано), судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Керівника Слобожанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Позивача-1: Виконавчого комітету Царичанської селищної ради в особі служби у справах дітей, Позивача-2 - Дніпропетровської обласної військової адміністрації до Відділу освіти виконавчого комітету Царичанської селищної ради треті особи-1,2,3,4 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу освіти виконавчого комітету Царичанської селищної ради щодо не нарахування та невиплати випускникам навчальних закладів, а саме: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в розмірі, не менше шести прожиткових мінімумів.

Зобов`язати Відділ освіти виконавчого комітету Царичанської селищної ради (51000, Дніпропетровська область, смт.Царичанка, вул. Соборна, 40-А, ) нарахувати та виплатити випускникам навчальних закладів, а саме: ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» в розмірі, не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, кожному.

Судові витрати по сплаті судового збору позивача (прокурора) з відповідача не стягуються у відповідності до вимог ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва