Справа № 340/1343/23
Суддя: О.В. КРАВЧУК
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/1343/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: вул. Пермська, 54, м. Кропивницький, 25006)

про скасування постанови, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровича про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 1630 грн. 95 коп у виконавчому провадженні №70334557 протиправними;

- зобов`язати приватного виконавця Виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровича повернути ОСОБА_1 1630,95 грн, стягнутих в якості основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні № 70334557.

- скасувати Постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №70334557, винесену 14 листопада 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 2908 грн 05 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 02.03.2023, на підставі постанови від 14.11.2022 про стягнення з боржника основної винагороди, з пенсійного рахунку позивачки було стягнуто 2130,95 грн. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження їй стало відомо, що вказані кошти були списані з рахунку за виконавчим листом № 404/6410/13-ц, як основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження. Вважаючи такі дії приватного виконавця протиправними, позивачка звернулася до суду.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01 травня 2023 року відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову. Відповідач вказав, що зважаючи на те, яким способом боржник вирішив питання по сплаті боргу зі стягувачем, якщо ця подія сталася після відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди, постанова підлягає виконанню та являється виконавчим документом, а сума основної винагороди підлягає стягненню, тобто приватний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

14.11.2022 на адресу приватного виконавця Шмалька О.О. надійшов виконавчий лист № 404/6410/13-ц від 23.09.2014 Кіровського районного суду Кіровоградської області стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 10002 грн 23 коп заборгованості за кредитом - 15543 грн заборгованість по процентам за користування кредитом., 1400 грн 14 коп заборгованості по комісії за користування кредитом, а також відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн - штрафу фіксована частина 1347 грн 27 коп штрафу /процентна складова та 287 грн 93 коп судового збopy.

14.11.2022 приватним виконавцем винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

15.11.2022 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках, відкритих у банківських установах.

05 грудня 2022 року між стягувачем та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № SAMDN від 28.09.2007, відповідно до якої стягувачем здійснено списання заборгованості щодо відсотків, неустойки та судових витрат, а боржник зобов`язувався сплатити заборгованість за договором 10002,23 грн до 06.12.2022.

06.12.2022 ОСОБА_1 погасила вказану заборгованість.

03.03.2023 на рахунок приватного виконавця по виконанню виконавчого провадження № 70334557 надійшли кошти в сумі 2130.95 грн.

03.03.2023 надійшла заява від АТ КБ «ПриватБанк» про закінчення виконавчого провадження примусового виконання виконавчого листа № 404/6410/13-ц від 23.09.2014 3 року Кіровського районного суду м. Кіровограда.

На підставі вищезазначеної заяви приватним виконавцем 03.03.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Викладені обставини передували зверненню позивачки до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частино 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальними законами, що визначають умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) та Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII (далі Закон №1403-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону №1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Частиною першою статті 31 Закону №1403-VIII визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин 2-4 статті 31 Закону №1403-VIII, винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону №1403-VIII передбачає, що, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону №1403-VIII).

Відповідно до частини 7 статті 31 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок №643).

Відповідно до пункту 19 Порядку №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм у їх сукупності, постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, однак, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа, а сума основної винагороди визначається у відсотках до стягнутої суми.

Відповідно до положень частини шостої статті 31 Закону №1403-VIII основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, аналіз положення статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди та винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.

Водночас право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом в постанові від 03.06.2021 у справі № 640/17286/20.

Таким чином, постанова про стягнення основної винагороди має визначати суму основної винагороди у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню та яка заявлена у виконавчому документі, пред`явленому до виконання, оскільки виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, та приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження не володіє інформацією стосовно подальшого фактичного стягнення суми коштів та їх розміру. Реалізується у випадку виконання виконавчого провадження приватним виконавцем.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 (справа №160/5321/20) для правильної оцінки правомірності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, визначеної у вигляді відсотка, винесеної приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, судам необхідно встановити предмет виконавчого провадження (стягнення сум чи передача майна за виконавчим документом).

Враховуючи, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, необхідно перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, право на стягнення суми основної винагороди, визначеної у постанові про стягнення основної винагороди, залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 21 січня 2021 року в справі №160/5321/20.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька О.О. виконавчий лист № 404/6410/13-ц від 23.09.2014 Кіровського районного суду Кіровоградської області стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» 10002 грн 23 коп заборгованість за кредитом 15543 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 1400 грн 14 коп заборгованості по комісії за користування кредитом, а також відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг 500 грн - штрафу фіксована частина 1347 грн 27 коп штрафу /процентна складова та 287 грн 93 коп судового збopy.

Загальна сума, яка підлягала стягненню, становила 29080,57 грн

Під час виконання цього виконавчого документа відповідачем 14.11.2022 була винесена постанова про стягнення основної винагороди у розмірі 2908,05 грн (10% від 29080,57).

Отже, під час винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №70334557, винесену 14 листопада 2022 року, приватний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством, тому в задоволені позовної вимоги щодо скасування цієї постанови слід відмовити.

Щодо позовних вимог про визнання дії приватного виконавця Шмалька О.О. про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 1630 грн 95 коп у виконавчому провадженні №70334557 протиправними та зобов`язання повернути ОСОБА_1 1630,95 грн, стягнутих в якості основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні № 70334557, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 02.03.2023, в рамках виконавчого провадження ВП № 70334557, з рахунку позивачки було стягнуто 2130,95 грн (1630,95 грн основна винагорода та 500 грн - витрат виконавчого провадження).

03.03.2023, на підставі заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням, приватний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи положення статті 31 Закону №1403-VIII та пункт 19 Порядку №643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Суд зазначає, що стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі №580/3444/20.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначено вище, під час примусового виконання виконавчого листа № 404/6410/13ц від 23.09.2014 Кіровського районного суду Кіровоградської області, після відкриття провадження та арешту коштів боржника, позивачка зі стягувачем ПАТ КБ «Приват Банк» уклала додаткову угоду № 1 до кредитного договору № SAMDN від 28.09.2007, відповідно до якої стягувачем здійснено списання заборгованості щодо заборгованості по сплаті відсотків, неустойки та судових витрат, а боржник зобов`язувався сплатити заборгованість за договором 10002,23 грн до 06.12.2022, яку ОСОБА_1 погасила у визначений термін.

Отже, з урахуванням додаткової угоди та того, що позивачкою, в ході виконавчого провадження з позивачки було стягнуто 10002,23 грн під час примусового виконання виконавчого листа № 404/6410/13-ц від 23.09.2014 Кіровського районного суду Кіровоградської області у виконавчому провадженні ВП №70334557, приватний виконавець Шмалько О.О. має право на отримання основної винагороди у розмірі 1000 грн (10% від стягнутої суми).

При цьому 03.03.2023 приватним виконавцем винесено постанову у виконавчому провадженні ВП №70334557 про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті.37 Закону України «Про виконавче провадження», в які зазначено, що з боржника стягнено витрати виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця в сумі 1630, 95. Залишок нестягненої винагороди складає 1277,10 грн.

Суд уважає за необхідне зазначити, що дійсно приватним виконавцем вчинялись дії щодо примусового виконавчого листа № 404/6410/13-ц від 23.09.2014 Кіровського районного суду Кіровоградської області, про що було наведено у цьому рішенні. Однак, результатом таких дій стало часткове стягнення заборгованості з позивачки, а саме 10002,23 грн.

З огляду на викладене, суд відхиляє відповідні доводи позивачки про те, що погашення боргу відбувалось добровільно, а приватним виконавцем не вчинялись дії щодо стягнення заборгованості.

За таких обставин, дії приватного виконавця щодо стягнення з позивачки суми в розмірі 2908 грн є протиправними, а сума, яка підлягає стягненню як основана винагорода виконавця, повинна становити 1000 грн.

Суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).

За приписами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 та 4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати у справі, які належить розподілити відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалька Олександра Олександровича (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: вул. Пермська, 54, м. Кропивницький, 25006) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровича щодо стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 630,95 грн у виконавчому провадженні №70334557.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Шмалько Олександра Олександровича повернути ОСОБА_1 надмірно стягнуті в якості основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні № 70334557 кошти в сумі 630,95 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 10-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК