Справа № 380/16704/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 , стягнення з Військової академії (м. Одеса), Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 ) додаткової винагороди.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» від 28.09.2022 №262;

- стягнути з Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 100000 грн. додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за вересень 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом Військової академії (по стройовій частині) №51 від 06.03.2022 призначено на посаду та зараховано на всі види забезпечення начальником речової служби Військової частини НОМЕР_1 при Військовій академії (м. Одеса).

У складі військової частини знаходиться на лінії бойового зіткнення під час стримування збройної агресії, тому у період знаходження на лінії бойового зіткнення отримував виплату, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розмірі 100000,00 гривень, однак, за вересень 2022 вказану виплату здійснено не було.

Усно було повідомлено, що вказана виплата не нараховується на підставі наказу Військової частини «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» №262 від 28.09.2022.

14.10.2022 показали та дозволили зробити деякі фотографії документів службового розслідування, яке було розпочате 07.09.2022 згідно наказу Військової частини №224 «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення частини ст.лейтенантом ОСОБА_1 ». Згідно наказу №224, розслідування розпочате на підставі рапорту підполковника ОСОБА_2 про самовільне залишення військової частини лейтенантом ОСОБА_1 . З наказом №224 про проведення службового розслідування ознайомлено не було, хоча сам наказ містить відповідні вимоги щодо ознайомлення з ним осіб, що його стосуються.

Позивач зазначає, що про проведення службового розслідування не знав, а тому був позбавлений можливості реалізації прав зазначених у п.3 розд.IV Наказу МО України №608 від 21.11.2017 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», а саме знати підстави проведення службового розслідування, бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування, давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення та інших прав зазначених у даному нормативно-правовому акті.

Пояснення відмовився надавати капітану ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що позивачу не було відомо у рамках чого у його вимагають пояснення, які повноваження капітана та з якою метою він витребовує якусь інформацію, тому в умовах військового стану від надання будь якої інформації щодо свого переміщення по лінії бойового зіткнення відмовився.

Наголошує, що в рапорті підполковника ОСОБА_2 від 07.09.2022 №1231, який згідно наказу №224 став підставою для проведення службового розслідування про самовільне залишення військової частини, зазначається про те, що 06.09.2022 позивач не прибув на нараду о 19:30 год., не знаходився за місцем проживання та на зв`язок по рації не виходив, проте, зазначений рапорт не містить жодної інформації про самовільне залишення військової частини. За неприбуття на нараду, яке дійсно мало місце позивач готовий нести відповідальність, однак така дія не пов`язана з самовільним залишенням частини. Незнаходження у хаті де позивач зазвичай відпочивав пояснюється тим, що в той день позивач погано себе почував і йому потрібно було декілька годин сну, для чого він перейшов у сусіднє, більш тепле приміщення, де проспав приблизно до 04:00 години ранку 07.09.2022. Така дія є звичайною, оскільки військова частина дислокується у всьому населеному пункті та казарми де було б моє чітко визначене місце там немає. По рації я дійсно на зв`язок не виходив оскільки такої необхідності не було.

Зазначає, що самовільне залишення частини військовослужбовцем передбачає його фізичне переміщення за межі дислокації військової частини, що в даному випадку місця не мало, притягнення до відповідальності за таке правопорушення не ґрунтується а ні на законі а ні на обставинах справи.

З пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається що позивач був відсутній рядом з ними та в момент того як забрали капітана 2-го рангу ОСОБА_6 біля 22:00 год. 06.09.2022, однак цієї обставини позивач не заперечую. Дійсно, в той момент рядом з ними не був, оскільки спав, проте, в подальшому просинався приблизно між 23:00-24:00 год. та підходив до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які бачили, що позивач є на місці. Однак клопотати про їх додаткове опитування позивач не міг, оскільки не був поінформований про проведення службового розслідування.

Рапорт від 01.11.2022 після проведення службового розслідування щодо себе (після 14.10.2022) у військовій частині прийнято не було з посиланням на те, що розслідування вже завершено, тому, рапорт направлено до Військової академії (м. Одеса) з клопотанням про направлення даного рапорту до Військової частини НОМЕР_1 спецзв`язком для долучення до матеріалів службового розслідування.

Наголошує, що положення статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України містять широке коло правопорушень, які нібито було скоєно позивачем, однак а ні наказ, а ні акт службового розслідування, за результатами складання якого оскаржуваний наказ видано, не зазначають які саме порушення допущені та в чому це виражається. Всі обвинувачення у порушенні Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ґрунтуються на нібито встановленому факті самовільного залишення військової частини.

Позивач вважає наказ Військової частини НОМЕР_1 №224 від 07.09.2022 необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий без встановлення конкретних порушень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Ухвалою суду від 25 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23 грудня 2022 року поновлено строк звернення до суду з даним позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової академії (м. Одеса) про закриття провадження у справі та повернення позовної заяви позивачу. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 ).

Військова частина НОМЕР_1 надала суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що наказом Військової академії (м. Одеса) від 06.03.2022 №51 ОСОБА_1 призначений на посаду начальника речової служби Військової частини НОМЕР_1 при Військовій академії (м. Одеса) та проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 до 28.11.2022.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2022 №224 «Про призначення службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» проведено службове розслідування, за результатом якого складено акт службового розслідування, який затверджено командиром Військової частини НОМЕР_1 27.09.2022.

Станом на 06.09.2022 та 07.09.2022 місцем розташування ОКП Військової частини НОМЕР_1 визначено у АДРЕСА_1 , що підтверджується, зокрема витягом з рішення командира 98 ТГр №71ххххх від 12.06.2022 та витягом з підсумкового бойового донесення №63 від 14.06.2022, відповідно до якого ОКП Військової частини НОМЕР_1 визначено у с Микільське Оріхівського району Запорізької області.

Згідно з висновками акту службового розслідування від 29.09.2022, старший лейтенант ОСОБА_1 самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 . За результатами службового розслідування встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 самовільно залишив пункт дислокації Військової частини НОМЕР_1 , та з 20:00 год. 06.09.2022 до 04:48 год. 07.09.2022 перебував за межами розташування ОКП Військової частини НОМЕР_1 .

За результатами службового розслідування, командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 28.09.2022 №262 «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )», яким притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошено «догану». Наказом також визначено не включати в наказ по Військовій частині НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. або 30000,00 грн. старшого лейтенанта ОСОБА_1 , який самовільно залишив військову частину. Цим же наказом передбачена вказівка фінансовій службі Військової академії (м. Одеса), яка здійснює фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , не здійснювати виплату додаткової винагороди за вересень місяць.

Військова частина зазначає, що позивач визнає, що він не перебував на зв`язку та не зазначив конкретного місця перебування у с. Микільське у період часу з 20:00 год. 06.09.2022 до 04:48 год. 07.09.2022, а від надання пояснень відмовився, пославшись на ст.63 Конституції України та зазначає, що звернувся з рапортом до Військової частини НОМЕР_1 лише 01.11.2022, при цьому про наявність службового розслідування позивачу достеменно відомо, з огляду на факт складання щодо нього акту про відмову від надання пояснень.

Позивач в адміністративному позові підтверджує факт неприбуття на нараду, яке дійсно мало місце, проте, за його твердженням, його незнаходження у «хаті», де він зазвичай відпочивав пояснюється тим, що в той день він погано себе почував і йому потрібно було декілька годин сну, для чого він перейшов у сусіднє, більш тепле приміщення, де проспав приблизно до 04.00 години ранку 07.09.2022.

У період прийняття оскаржуваного позивачем наказу, посаду заступника командира тактичної групи з тилу - начальником групи тилового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 обіймав підполковник ОСОБА_2 який і подав рапорт про відсутність начальника речової служби Військової частини НОМЕР_1 на нараді о 19:30 год., зазначив про відсутність з ним зв`язку та відсутність за місцем проживання.

Отже, начальник речової служби старший лейтенант ОСОБА_1 в силу приписів ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України мав доповісти про своє місцезнаходження, відсутність у місці проживання та відсутність на території місця розташування ОКП Військової частини НОМЕР_1 безпосередньо ОСОБА_2 , проте, позивач цього не зробив та самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 .

При цьому, позивач жодним чином не підтвердив належними та допустимими доказами обставини, що зазначені в адміністративному позові. Позивачем не надано жодних медичних документів, що підтверджують його погане самопочуття, позивач не доповів про своє місце перебування безпосередньому керівникові та погане самопочуття.

Щодо виплати додаткової винагороди, зазначає, що на виконання Указів Президента України від 24 02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» КМУ прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», якою установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (в редакції станом на квітень 2022 року, тобто спірний період), яка здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно з роз`ясненням щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та телеграми Міністерства оборони України від 23.06.2022 №912 в наказ на виплату додаткової винагороди в розмірі 30 тис.грн або 100 тис.грн не включаються військовослужбовці які, зокрема самовільно залишили військову частину, місце служби або дезертирували, тобто, виплата додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн або 100000,00 грн поставлена в залежність від дотримання військовослужбовцем військової дисципліни. В той же час, позивачем допущено дисциплінарний проступок у вигляді самовільного залишення військової частини.

Наголошує, що виплата додаткової винагороди поставлена у залежність від дотримання військовослужбовцем військової дисципліни та не є окремим видом дисциплінарного стягнення.

Враховуючи наведене, Військова частина НОМЕР_1 просить суд відмовити в задоволенні позову.

Військова академія (м. Одеса) у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подала, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 ) у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подало, про розгляд справи повідомлено належним чином.

Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 з 06.03.2022 по теперішній час проходить службу в лавах Збройних Сил України.

Згідно витягу з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) №51 від 06.03.2022, старший лейтенант ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента №69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 06.03.2022 призначений на посаду начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 при Військовій академії (м. Одеса) та зарахований на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу з доповіді про подію у Військовій частині НОМЕР_1 , заступник командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 повідомив командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про те, що начальник речової служби старший лейтенант ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину - 06.09.2022 орієнтовно о 20:00 годині.

Згідно витягу з доповіді про подію у Військовій частині НОМЕР_1 , заступник командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 повідомив командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про те, що начальник речової служби старший лейтенант ОСОБА_1 після самовільного залишення військової частини повернувся - 07.09.2022 о 04:48 годині.

07.09.2022 на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт заступника командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 , в якому зазначено, що начальник служби речового майна ОСОБА_1 не прибув на нараду в 19:30 06.09.2022. За місцем проживання не знаходився та по радіостанції на зв`язок не виходив.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 №224 від 07.09.2022 «Про призначення службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» на підставі рапорту заступника командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 від 07.09.2022 по факту самовільного залишення частини начальником речової служби ОСОБА_1 призначено службове розслідування в складі комісії за фактом вчинення правопорушення старшим лейтенантом ОСОБА_1 , з метою встановлення ступеня вини військовослужбовця, характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, причинного зв`язку, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення та прийняття відповідного правового рішення.

За результатами службового розслідування за фактом самовільного залишення частини начальником речової служби ОСОБА_1 дисциплінарною комісією складено акт службового розслідування від 27.09.2022.

В акті службового розслідування зроблено висновок, що ОСОБА_1 порушено вимоги статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та зазначено, що вина старшого лейтенанта ОСОБА_1 виражається у формі прямого умислу, так як останній, з власної недисциплінованості, в умовах особливого періоду, а саме під час дії воєнного стану 06.09.2022 самовільно залишив військову частину. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення зазначено: особиста недисциплінованість та відчуття безкарності; нерозуміння вимог дисциплінарного статуту Збройних Сил України в частині неухильного виконання вимог статей 1-4; свідоме нехтування вимогами Статуту Збройних Сил України.

Під час проведення службового розслідування, ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення щодо службового розслідування призначеного наказом №224 від 07.09.2022, у зв`язку з чим, 11.09.2022 був складений акт про відмову надати пояснення. ОСОБА_1 відмовився надати письмові пояснення посилаючись на положення ст. 63 Конституції України.

10.09.2022 начальник бронетанкової служби майор ОСОБА_4 надав пояснення, в яких зазначив, що « 06.09.2022 біля 22:00 години капітан 2 рангу ОСОБА_8 прибув до оселі де майор ОСОБА_4 розташований та з підполковником ОСОБА_2 визвали та забрали капітана 2 рангу ОСОБА_6 до штаб частини. На час прибуття старший лейтенант ОСОБА_1 був відсутній та не знаходився в хаті».

Начальник служби ракетно-артилерійського озброєння майор ОСОБА_5 10.09.2022 надав пояснення, в яких зазначив, що « 06.09.2022 приблизно о 22:00 капітан 2 рангу ОСОБА_8 разом з підполковником ОСОБА_2 прибули до місця відпочинку, після того забрали капітана 2 рангу ОСОБА_6 до штабу. Старшого лейтенанта ОСОБА_1 в той час не було».

10.09.2022 головний сержант військової частини НОМЕР_1 старшина ОСОБА_9 надав пояснення, в яких зазначив, що «він по наказу командира військової частини НОМЕР_1 07.09.2022 року прибув до розташування особового складу де проживає старший лейтенант ОСОБА_1 , який повернувся до помешкання о 04:48 ранку свідком чого і став».

Відповідно до службової характеристики ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивного боку, якісно та професійно виконує свої обов`язки. Поставлені командирами завдання виконує належним чином, свій службовий обов`язок виконує добросовісно, вказівки у відповідності з отриманим наказом, у разі потреби може проявити розумну ініціативу. У військовому колективі користується повагою, взаємовідносини з військовослужбовцями будує належним чином, про що також зазначено в акті службового розслідування від 27.09.2022.

В акті службового розслідування від 27.09.2022 також зазначено, що обставини, які пом`якшують відповідальність відсутні. Обставини, які обтяжують відповідальність: - вчинення правопорушення під час дії воєнного стану; - характер вчинення правопорушення під час дії воєнного стану.

Актом службового розслідування запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Висновок службового розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 , затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 27.09.2022.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №262 від 28.09.2022 «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» за порушення вимог статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Відповідно до п.3, 5, 6 наказу, врахувати під час преміювання факт вчинення дисциплінарного правопорушення; не включати в наказ про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 гривень або 30000,00 гривень у зв`язку з самовільним залишенням військової частини; не здійснювати виплату додаткової винагороди за вересень місяць.

25.10.2022 ОСОБА_1 склав рапорт, який засобами поштового зв`язку направив на адресу Військової академії (м. Одеса). Рапорт адресований командиру Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 . В рапорті зазначено, що « 06.09.2022 приблизно о 19:00 годині знаходився в місці відпочинку групи офіцерів частини. Погано себе почуваючи перейшов у сусіднє, більш тепле приміщення, де проспав до 04:00 години ранку 07.09.2022, після чого прийшов до приміщення де звичайно відпочивав перевірити чи нічого не відбулось за час його відпочинку. Зазначає, що рапорт ОСОБА_2 від 07.09.2022 стосується неприбуття ОСОБА_1 на нараду, за що готовий нести відповідальність, однак самовільне залишення частини військовослужбовцем передбачає його фізичне самовільне переміщення за межі дислокації військової частини, що в даному випадку місця не мало та не могли мати. З рапорту ОСОБА_2 та пояснень інших опитаних осіб цього також не випливає. Про проведення наради міг забути з причин нервового перенапруження, за що готовий відповісти у встановленому порядку».

З пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній поряд з ними та в момент того як забрали капітана 2-го рангу ОСОБА_6 біля 22:00 год. 06.09.2022. Однак цієї обставини не заперечую, дійсно в цей момент рядом з ними не був, оскільки спав. Однак в подальшому просинався приблизно між 23:00 год.-24:00 год. та заходив до кімнати з метою прийняття ліків, де мене бачили ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після цього знов пішов відпочивати. Таким чином, вказані військовослужбовці бачили, що ОСОБА_1 перебуває у межах військової частини та підтверджує безпідставність звинувачення у самовільному залишенні військової частини. Щодо відсутності у приміщенні де зазвичай відпочивав, то пояснив, що в той день перейшов відпочити у сусіднє, більш тепле приміщення, в якому кілька годин спав. Наведене не може вважатись самовільним залишенням військової частини. Щодо відмови надання пояснень, повідомив, що коли останній запропонував надати пояснення щодо причин самовільного залишення військової частини, не зрозумів про що йде мова, однак оскільки відомо, що зазначена дія тягне за собою адміністративну або кримінальну відповідальність (в умовах військового стану), утримався від надання пояснень».

Позивач вважаючи наказ Військової частини НОМЕР_1 №262 від 28.09.2022 «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.2 ч.1).

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-XII).

Частиною 1 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч.2 вступу Статуту внутрішньої служби).

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Статтею 17 Статуту внутрішньої служби встановлено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ст.49 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

Згідно ст.98 Статуту внутрішньої служби начальник речової служби бригади підпорядковується заступникові командира бригади з тилу і є прямим начальником особового складу речової служби бригади.

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення (ст.127 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби встановлено, що солдат зобов`язаний:

- підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою;

- знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою;

- знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права;

- сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;

- постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;

- знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно);

- додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;

- бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;

- виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання;

- повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку;

- своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;

- ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки;

- неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки;

- виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);

- у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;

- під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (ч.3 преамбули Дисциплінарного статуту).

Відповідно до вимог ст.1,2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: - додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; - бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; - виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; - поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; - не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Абзацом 1 ст.7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.

Відповідно до ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності (ч.2 ст.45 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1,3 ст.85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно із ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є повноваженням суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №262 від 28.09.2022 «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )» за порушення статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

При перевірці правомірності застосованого щодо позивача дисциплінарного стягнення суд повинен надати оцінку обов`язкам, що встановлені вказаними статтями та характеру їх виконання чи невиконання позивачем з огляду на фактичні обставини встановлені під час службового розслідування.

Відповідно до вимог ст.1,2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом:

- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

- формування правової культури військовослужбовців;

- умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

- зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

- підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

- своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

- чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Згідно ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Що ж до норм Статуту внутрішньої служби, які за словами відповідача порушив позивач (ст. 11, 16, 59), то ними передбачено наступне.

Згідно ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст.12 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст.59 Статуту внутрішньої служби командир (начальник) зобов`язаний:

- знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права;

- планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

- негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

- знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

- організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

- постійно вдосконалювати особисту підготовку та майстерність підпорядкованих командирів (начальників), методи керівництва військовою частиною, кораблем (підрозділом), особисто проводити навчання та заняття з особовим складом військової частини, корабля (підрозділу), займатися правовим вихованням підлеглих, своєчасно вживати заходів для виконання завдань соціально-психологічного забезпечення бойової підготовки;

- завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

- встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

- показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень командирів (начальників); бути ввічливим і справедливим у ставленні до підлеглих, не принижувати їх честі і гідності;

- постійно виховувати підлеглих у дусі гуманізму та людяності, спираючись при цьому на загальновизнані принципи міжнародного права;

- проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

- виявляти чуйність та бути уважним до підлеглих, поєднувати вимогливість і принциповість з повагою до їх честі і гідності, вникати в проблеми їх побуту, забезпечувати соціальну та правову захищеність, у разі необхідності клопотати за них перед старшими командирами (начальниками);

- знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями;

- організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту;

- організовувати культурологічну роботу, створювати умови для зміцнення здоров`я та фізичного розвитку;

- здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків;

- особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів;

- організовувати експлуатацію, збереження і використання за призначенням казармено-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж, наданих для розквартирування військових частин і підрозділів;

- контролювати додержання заходів пожежної безпеки у військовій частині, на кораблі (у підрозділі);

- вживати заходів для охорони довкілля в місцях розташування та дій військ;

- організовувати та здійснювати заходи, спрямовані на захист особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки і майна від зброї масового ураження, звичайних засобів ураження;

- під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю;

- вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині, кораблю (підрозділу).

Щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача, винен позивач, то суд при наданні оцінки цьому елементу проступку враховує, що відповідно до п. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

На виконання ст.85 Дисциплінарного статуту Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі-Порядок №608).

Як встановлено судом, відповідно до витягу з доповіді про подію у Військовій частині НОМЕР_1 , заступник командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 повідомив командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про те, що начальник речової служби старший лейтенант ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину - 06.09.2022 орієнтовно о 20:00 годині.

Згідно витягу з доповіді про подію у Військовій частині НОМЕР_1 , заступник командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 повідомив командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 про те, що начальник речової служби старший лейтенант ОСОБА_1 після самовільного залишення військової частини повернувся - 07.09.2022 о 04:48 годині.

07.09.2022 на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт заступника командира тактичної групи з тилу начальник групи військової частини ОСОБА_2 , в якому зазначено, що начальник служби речового майна ОСОБА_1 не прибув на нараду в 19:30 06.09.2022. За місцем проживання не знаходився та по радіостанції на зв`язок не виходив, у зв`язку з чим, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №224 від 07.09.2022 призначено службове розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 ).

Згідно з п.1 розд.ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; - дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; - порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; - недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; - повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; - вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; - скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; - надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно з п.3 розд.ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п.8 розд.ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно з п.1 розд.ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: - дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; - виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; - розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до розд.V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з п.1 розд.VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи, судом встановлено, що за результатами проведення службового розслідування складено акт службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що позивач свідомо нехтуючи вимогами Статутів Збройних Сил України, з власної недисциплінованості в умовах воєнного стану 06.09.2022 самовільно залишив військову частину, чим порушив вимоги статей 11, 16, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

В акті службового розслідування зазначено, що начальник служби речового майна ОСОБА_1 не прибув на нараду в 19:30 06.09.2022 року, за місцем проживання не знаходився і по радіостанції на зв`язок не виходив. Факт відсутності позивача за місцем проживання (відпочинку) підтверджено поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , поясненнями ОСОБА_9 підтверджено факт повернення позивача до місця проживання лише 07.09.2022 о 04:48 годині.

За результатами службового розслідування по факту самовільного залишення частини, винесено наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №262 від 28.09.2022, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач під час проведення службового розслідування відмовився надати письмові пояснення пославшись на положення ст.63 Конституції України, що зафіксовано актом від 11.09.2022 про відмову надати пояснення.

Більш того, ОСОБА_1 не заперечує факт відмови від надання пояснень під час проведення службового розслідування.

Судом також встановлено, що 25.10.2022 ОСОБА_1 склав рапорт, який засобами поштового зв`язку направив на адресу Військової академії (м. Одеса), який був адресований командиру Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 . В рапорті зазначено, що « 06.09.2022 приблизно о 19:00 годині знаходився в місці відпочинку групи офіцерів частини. Погано себе почуваючи перейшов у сусіднє, більш тепле приміщення, де проспав до 04:00 години ранку 07.09.2022, після чого прийшов до приміщення де звичайно відпочивав перевірити чи нічого не відбулось за час його відпочинку. Зазначає, що рапорт ОСОБА_2 від 07.09.2022 стосується неприбуття ОСОБА_1 на нараду, за що готовий нести відповідальність, однак самовільне залишення частини військовослужбовцем передбачає його фізичне самовільне переміщення за межі дислокації військової частини, що в даному випадку місця не мало та не могли мати. З рапорту ОСОБА_2 та пояснень інших опитаних осіб цього також не випливає. Про проведення наради міг забути з причин нервового перенапруження, за що готовий відповісти у встановленому порядку».

Суд зазначає, що рапорт ОСОБА_1 від 25.10.2022 поданий вже після проведення службового розслідування за результатами якого був складений акт службового розслідування від 27.09.2022 та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (наказ від 28.09.2022), тому ніяким чином не міг бути врахований комісією під час проведення службового розслідування.

Суд наголошує, що ОСОБА_1 не надав суду будь-які докази, які свідчать про те, що позивач знаходився на території військової частини та не залишав її самовільно. Більш того, позивач сам підтверджує, що не з`явився на нараду 06.09.2022 о 19:30 годині, перейшов до іншого приміщення (як зазначає більш теплішого) та на радіозв`язок не виходив, оскільки не було необхідності.

Суд вважає, що повідомлені дані свідчать про нехтування ОСОБА_1 вимогами Статутів Збройних Сил України.

Також, суду не надано докази що свідчать про знаходження ОСОБА_1 на території військової частини в проміжок часу з 20:00 години 06.09.2022 до 04:48 години 07.09.2022, зокрема пояснення військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , які би підтвердили факт перебування ОСОБА_1 на території військової частини, однак, наявні письмові пояснення, які свідчать про те, що ОСОБА_1 в період часу з 22:00 години 06.09.2022 до 04:48 години 07.09.2022, був відсутній в приміщенні постійного мешкання тобто на території військової частини.

Більш того, позивач не повідомив безпосереднього начальника (командира) або іншого військовослужбовця про зміну місця відпочинку.

Крім того, суд зазначає, що ОСОБА_1 в рапорті також зазначив про погане самопочуття, проте, позивачем не надано докази, які свідчать про погане самопочуття.

Згідно ст.254 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 255 Статуту внутрішньої служби передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Відповідно до ст.257 Статуту внутрішньої служби висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб.

В той же час, ст.260 Статуту внутрішньої служби передбачає, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.

У разі необхідності надання особі екстреної медичної допомоги у відповідності до Закону України «Про екстрену медичну допомогу», кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги.

Отже, у випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі, зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до медичного пункту військової частини та повідомлення свого безпосереднього начальника (командира) про погане самопочуття та перехід до іншого місця відпочинку, тому твердження позивача про відсутність події залишення військової частини спростовуються матеріалами справи.

Суд наголошує, що ОСОБА_1 не надано докази, які спростовують висновки службового розслідування та підтверджують факт його знаходження на території військової частини.

Як зазначалось судом раніше, ОСОБА_1 не спростовує та не заперечує факт:

- нез`явлення на нараду 06.09.2022 о 19:30 годині;

- перехід до іншого приміщення (більш теплішого);

-невихід на радіозв`язок (відсутність необхідності).

Більш того, письмовими поясненнями військовослужбовців спростовуються твердження позивача, щодо того, що його бачили на території військової частини, оскільки в письмових пояснення зазначено про відсутність позивача в приміщенні відпочинку протягом часу з 22:00 години 06.09.2022 до 04:48 години 07.09.2022.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.98 Статуту внутрішньої служби, начальник речової служби бригади підпорядковується заступникові командира бригади з тилу і є прямим начальником особового складу речової служби бригади.

В спірний період часу, посаду заступника командира тактичної групи з тилу - начальником групи тилового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 обіймав підполковник ОСОБА_2 , тому саме йому ОСОБА_1 в силу приписів ст.12 Статуту внутрішньої служби мав доповісти про своє місцезнаходження, відсутність у місці проживання та відсутність на території місця розташування ОКП військової частини, водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач цього не зробив та самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 .

Отже, позивач в період часу з 20:00 години 06.09.2022 до 04:48 години 07.09.2022 був відсутній на території Військової частини НОМЕР_1 , що було встановлено дисциплінарною комісією під час проведення службового розслідування.

Суд наголошує, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

Враховуючи вищевикладене та наголошуючи, що військова служба за своїм характером та специфікою має базуватися на високій свідомості та підвищеному почуттю відповідальності, тим паче в період воєнного стану введеного в Україні, суд вважає, що в спірних правовідносинах відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ від 28.09.2022 №262 діяв обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень та застосував до позивача такий вид стягнення, який в повній мірі відповідає скоєному ним порушенню, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Щодо позовних вимог про стягнення з Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 100000,00 грн. додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за вересень 2022 року, суд зазначає наступне.

Військова частина НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні Військової академії (м. Одеса) до 01.01.2023, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується самою Військовою академією (м. Одеса).

Згідно наказу Військової академії (м. Одеса) №875 від 22.11.2022 «Про переформування 98 тактичної групи у 474 окремий батальйон охорони та обслуговування» помічнику начальника академії з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово-економічної служби направити заявку до фінансового-економічного управління командування Сухопутних військ Збройних Сил України, щодо потреби комплектування фінансово-економічної служби 474 окремого батальйону охорони та обслуговування.

Наказом Військової академії (м. Одеса) №349 від 23.11.2022 введено в дію штат №57/141-01 Військова частина НОМЕР_1 та покладено тимчасові обов`язки за посадою командира Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до телеграми Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2022 №88230, Військову частину НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військової частини НОМЕР_2 ) з 01.01.2023 та присвоєно внутрішній код розпорядника коштів 53260.

Таким чином, з 01.01.2023 Військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військової частини НОМЕР_2 ), що свідчить про те, що Військова академія (м. Одеса) починаючи з 01.01.2023 не здійснює фінансового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

Отже, в даному випадку стягнення додаткової винагороди повинно здійснюватися безпосередньо з Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військової частини НОМЕР_2 ), оскільки саме в них Військова частина НОМЕР_1 знаходиться на фінансовому забезпеченні.

Разом з тим, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі-Постанова КМУ №168).

Відповідно до п.1 Постанови КМУ №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Таким чином, виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі наказу, командира військової частини, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Згідно вимог ст.12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Приписами ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі-Закон №2011-XII) врегульоване грошове забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Пункт 6 ст.9 Закону №2011-XII вказує, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Однак, абзац 2 п.6 ст.9 Закону №2011-XIІ визначає, що дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Суд зазначає, що оскільки судом під час розгляду справи було встановлено правомірність накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани за самовільне залишення військової частини, правові підстави для стягнення 100000,00 гривень додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за вересень 2022 року, відсутні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №262 від 28.09.2022 «Про результати службового розслідування (по факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 )», яким начальника речової служби групи тилового забезпечення Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану, прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є правомірним.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 , стягнення з Військової академії (м. Одеса), Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_2 ) додаткової винагороди - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 11.05.2023.

Суддя Коморний О.І.