Справа № 400/1680/21
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/1680/21

Суддя першої інстанції: Мороз А.О.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Миколаїв

Повний текст судового рішення складений 24.01.2023р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

18.03.2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 11.12.2020р. (наступний день після виключення зі списків особового складу частини) по 12.02.2021р. (день фактичного розрахунку); зобов`язання нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 11.12.2020р. (наступний день після виключення зі списків особового складу частини) по 12.02.2021р. (день фактичного розрахунку), за 64 дні, з розрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) за останні два календарних місяці.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що військовою частиною остаточного розрахунку у день звільнення за неотримане речове майно з ним не проведено. А тому на підставі ст.116, 117 КЗпП України він має право на виплату середнього заробітку за 64 дні, з розрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) за останні два календарні місяці.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2023р. позов задоволений частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби за період з 11.12.2020р. по 11.02.2021р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 11.12.2020р. по 11.02.2021р. в сумі 18014,22грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку суд першої інстанції виходив із кількості робочих днів за час затримки виплати за період з 11.12.2020р. по 11.02.2021р.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що положення ст.117 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати. За змістом норм ст.ст.94, 116, 117 КЗпП України та ст.ст.1,2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.11.2020р. №801, старшого лейтенанта ОСОБА_1 старшого техніка інженерно-авіаційної служби авіаційної ескадрильї, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. /а.с.11/

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.12.2020р. №360 визначено, виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 у розмірі 94490,75грн. /а.с.12/

12.02.2021р. військовою частиною НОМЕР_1 на банківський рахунок позивача зараховано грошові кошти в сумі 93073,39грн. /а.с.15/

Вважаючи, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не проведено своєчасний остаточний розрахунок грошового забезпечення при звільнені з військової служби, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.

Чинними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Разом з тим, приписами ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведені вище норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, слід застосовувати норми ст.116 та ст.117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.12.2020р. №360, визначено, виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016р. №178 у розмірі 94490,75грн. /а.с.12/

Разом з тим, тільки 12.02.2021р. військовою частиною НОМЕР_1 зараховано грошові кошти в сумі 93073,39грн. на банківський рахунок позивача. /а.с.15/

Отже, відповідач в порушення ст.116 КЗпП України не здійснив виплату всіх сум, що належать позивачу у день звільнення, а тому у ОСОБА_1 наявне право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби за період з 11.12.2020р. (наступний день після звільнення) по 11.02.2021р.

При цьому, визначаючи розмір середнього заробітку, що належить сплатити позивачу за весь час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.

19.07.2022р. набрав чинності Закон України від 01.07.2021р. №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким внесено зміни, зокрема, до ст. 117 КЗпП України.

Так, стаття 117 КЗпП України станом на час здійснення повного фактичного розрахунку з позивачем, на час звернення позивача до суду з цим позовом та ухвалення судового рішення передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно п.8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2020р. середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 428,91грн. (9007,20+9007,20/42), що було вірно визначено судом першої інстанції. /а.с.14/

Водночас, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про розрахування середнього заробітку за час затримки з урахуванням кількості робочих днів, а не календарних, оскільки пункти 2, 8 та абз.2 п.7 Порядку №100 встановлюють порядок та періоди, за якими обчислюється середня заробітна плата, а також порядок розрахунку тривалості та оплати щорічної відпустки працівника. Порядок № 100 не регулює питання виплати матеріальної відповідальності у разі невиконання вимог статті 116 КЗпП України. У той же час, стаття 117 КЗпП України чітко встановлює період, за який розраховують розмір матеріальної відповідальності, а саме: за весь час затримки розрахунку, тобто за 63 календарних днів.

При цьому суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 06.06.2018р. у справі №823/254/16.

Таким чином, розмір середньоденного заробітку позивача за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку становить 27021,33грн. (428,91грн. х 63 календарних днів).

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права в частині розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року скасувати в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року у сумі 18014,22 грн.

Ухвалити у цій частині постанову, якою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року у сумі 27021,33грн. (двадцять сім тисяч двадцять одна) грн. 33коп.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Єщенко О.В. Яковлєв О.В.