Справа № 520/9685/22
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

12 травня 2023 р. Справа № 520/9685/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність прокурорів Харківської обласної прокуратури щодо невиконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2022 у справі № 553/1176/22.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач звернувся до Другого апеляційного адміністративного суду за її оскарженням, подавши відповідну апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.04.2023 апеляційну скаргу позивача задоволено, справу № 520/9685/22 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Аргументуючи прийняте рішення, суд апеляційної інстанції вказує на те, що суд першої інстанції надав оцінку лише первинному позову, при цьому, не звернувши увагу на заяву про зміну предмету позову, та не надавши їй відповідної оцінки.

Наразі Харківським окружним адміністративним судом повинно бути вирішене питання прийняття позовної заяви до провадження.

Частинами першою, другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, 17.05.2021 позивач звернувся до прокурора Харківської обласної прокуратури Куриленко Д.В.з письмовим клопотанням про здійснення заходів нагляду з додержання законів слідчим Фіщенковим Р.В. ГУНП в Харківській області, у якому звернув увагу на не відповідність дій слідчого Фіщенкова Р.В. вимогам чинного законодавства які потребують перевірки.

24.05.2022 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 було зобов`язано прокурора Харківської обласної прокуратури в провадженні якого на даний час перебуває кримінальне провадженні, зареєстроване в ЄРДР за №001801 від 30.11.2021 розглянути клопотання позивача від 17.05.2022, в порядку передбаченому ст. 220 КПК України.

На судовому засіданні 24.05.2022 року під час розгляду справи №553/1176/22 був присутній прокурор Жилін В.А. про що зазначено в ухвалі Ленінського районного суду м. Полтави по справі № 553/1176/22 від 24.05.2022.

Згідно до виписки з ЄРДР за №001801 до прокурорів які здійснюють процесуальне керівництво входять: Жилін В.А., Куриленко Д.В., Гултай П.М., Хірний В.О.

Зі змісту позову та матеріалів справи встановлено, що прокурори Куриленко Д.В., Гултай П.М., Хірний В.О. беруть участь у судових засіданнях, 22 вересня 2022 року у прокурорів Куриленко Д.В. та Хірного В.О. були призначені судові засідання у Київському районному суді м.Харкова у зв`язку з чим позивач прибув до Київського районного суду для особистого вручення ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання 17.05.2022.

22 вересня 2022 року прокурор Хірний В.О. відмовився особисто отримати копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі № 553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання 17.05.2022 та надав електронну адресу: .

22 вересня 2022 року позивач направив копію ухвали Ленінського районного суду м. Полтави по справі №553/1176/22 від 24.05.2022 року разом з копією клопотання на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку вказав прокурор Хірний В.О.

Крім того, в обґрунтування позову вказано, що про результати розгляду зазначених звернень відповідач не повідомив позивача хоча в клопотанні зазначено номер мобільного телефону, а також відповідач не здійснив заходів нагляду з додержання законів слідчим Фіщенковим Р.В. ГУНП в Харківській області.

Таким чином, фактично спір у даній справі полягає у з`ясуванні обставин щодо виконання/невиконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2022 у справі № 553/1176/22.

Проте, такий спір не може бути окремим позовом, скерованим до суду.

Що стосується аргументів суду апеляційної інстанції з приводу неврахування заяви позивача про зміну предмету позову під час прийняття ухвали від 25.01.2023 про відмову у відкритті провадження, то суд зауважує, що вказана заява, як встановлено з підсистеми "Діловодство спеціалізованого суду", не надходила до Харківського окружного адміністративного суду та як наслідок не реєструвалася у відповідному суді. Таким чином, надати такій заяві оцінку та врахувати її під час вирішення питання про відкриття провадження не вбачається за можливе.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виконання судового рішення може бути зупинене у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною восьмою вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З аналізу наведених положень вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287).

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання, неналежного виконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання, неналежне виконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

У постанові від 29.07.2020 у справі №580/1264/19 Верховний Суд зазначив, що у разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що метою даного позову є зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повного виконання ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 24.05.2022 у справі № 553/1176/22, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не можуть становити самостійний предмет адміністративного позову, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України встановлена інша процедура судового контролю за виконанням рішення суду.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас, помилковим є застосування статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і кримінальних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 914/2006/17.

Поряд із цим, як зазначалося, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є також і вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 19, 47, 170, 248, 256, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та підлягає негайному виконанню, проте, може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.