Справа № 380/9773/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/9773/22 пров. № А/857/4895/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Кушнерика М.П., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови, рішення, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року (суддя першої інстанції Гулкевич І.З., м. Львів)

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Галицької митниці Держмитслужби, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про:

визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Х.А. про закінчення виконавчого провадження від 22.04.2022 ВП №67655944 у справі №380/8320/20 та рішення Галицької митниці Держмитслужби України від 26.05.2021 року №7.4-1-18/10/11564 про відмову надати письмовий дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля RENAULT TRAFIC для вивезення вказаного автомобіля за межі території України;

зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виконати виконавчий лист №380/8320/20, виданий 11.01.2021

зобов`язання Галицької митниці Держмитслужби України надати ОСОБА_1 письмовий дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля RENAULT TRAFIC, реєстраційний номер НОМЕР_1 для вивезення вказаного автомобіля за межі території України;

стягнення солідарно з відповідачів витрат, понесених на оплату послуг адвоката за надання правової допомоги, а також витрат, пов`язаних із втратою часу;

стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди в розмірі 20 тисяч гривень за не виконання рішення суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 замінено відповідача Галицьку митницю Держмитслужбу на її правонаступника Львівську митницю (як відокремленого підрозділу Державної митної служби України).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року у задоволенні позову було відмовлено .

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти новетпро задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що він є власником автомобіля RENAULT TRAFIC, який зареєстрований у Республіці Польща. Згідно довіреності передав право керування транспортним засобом громадянину Республіки Польща ОСОБА_2 08.12.2019 він ввіз належний позивачу транспортний засіб в Україну в режимі тимчасового ввезення. Через запровадження карантину автомобіль не було вивезено за межі України. Тому ОСОБА_1 звернувся до Галицької митниці та Державної митної служби на підставі статті 109 Митного кодексу України про надання письмового дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля RENAULT TRAFIC для вивезення вказаного автомобіля за межі території України. На ці звернення позивач отримав відповідь, з якою не погодився та оскаржив до суду. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №380/8320/20 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправними дії Галицької митниці Держмитслужби щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 09.09.2020 про надання письмового дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення автомобіля для вивезення вказаного автомобіля за межі території України; зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 09.09.2020 про надання письмового дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення автомобіля. 29.11.2021 державним виконавцем Литвиненко Х.А. відкрито виконавче провадження по виконавчому листі №380/8320/20. Однак, 22.04.2022 державним виконавцем закінчено виконавче провадження ВП №67655944 у зв`язку із тим, що рішення суду виконано в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження. Таку постанову ОСОБА_1 вважає незаконною, оскільки не встановлено реальне виконання рішення суду. Відсутнє рішення Галицької митниці щодо надання дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля для вивезення вказаного автомобіля за межі території України.

Апелянт у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав, що в ній викладені.

Львівська митниця подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Представник відповідача Львівської митниці Тістечко Ю.А. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та пояснив, що рішення суду виконано і Львівською митницею прийнято рішення у відповідності до норм чинного законодавства.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що автомобіль Renault Trafic, був ввезений на митну територію України 18.12.2019 особою ОСОБА_3 (громадянином-нерезидентом) через пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» Галицької митниці Держмитслужби, як транспортний засіб особистого користування, що ввозився в митному режимі тимчасове ввезення до одного року.

ОСОБА_1 9 вересня 2020 року звернувся до Галицької митниці Держмитслужби та Державної митної служби України із заявами про надання йому дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення для цього автомобіля для його вивезення за межі України.

На це звернення позивач отримав відповідь у порядку Закону України «Про звернення громадян».

Не погоджуючись із відповіддю Галицької митниці Держмитслужби, що відображена у листі від 21.09.2020 № 7.4-1-18/10/24166, позивач звернувся до суду з позовом про визнання такої протиправним та її скасування, а також зобов`язання надати письмовий дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля RENAULT TRAFIC для вивезення його за межі території України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №380/8320/20 визнано протиправними дії Галицької митниці Держмитслужби щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 09.09.2020 про надання письмового дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення автомобіля RENAULT TRAFIC для вивезення вказаного автомобіля за межі території України. Зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2020 надання письмового дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення автомобіля RENAULT TRAFIC для вивезення вказаного автомобіля за межі території України.

На виконання даного рішення було видано виконавчий лист.

22.11.2021 відкрито виконавче провадження та надано боржнику 10 робочих днів для виконання рішення суду. 07.02.2022 державним виконавцем скеровано вимогу боржнику виконати рішення суду.

21.02.2022 на адресу відділу надійшла відповідь про виконання рішення суду. Згідно до листа №74-3/17/14/4153 від 21.02.2022 звернення від 09.09.2020 було повторно розглянуто боржником 26.05.2021 №7.4-1-18/10/11562 та стягувача повідомлено про відмову в наданні дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля RENAULT TRAFIC.

22.04.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши спір, суд першої інстанції, дійшов висновку про правомірність вказаної постанови, оскільки наявні підстави для закриття виконавчого провадження.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За приписами абз.3 ч.1 ст. 28 Закону №1404-VIII документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, однією з підстав закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення у справі №380/8320/20 Галицькою митницею повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 від 09.09.2020, надіслані на адреси Галицької митниці Держмитслужби та Державної митної служби України, за результатами розгляду яких прийнято рішення про відмову та листом Галицької митниці Держмитслужби від 26.05.2021 №7.4-1-18/10/11562 повідомлено ОСОБА_1 .

Отже, 22.04.2022 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Х.А. правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №380/8320/20 визнано протиправними дії Галицької митниці Держмитслужби щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 09.09.2020 про надання письмового дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення автомобіля RENAULT TRAFIC для вивезення вказаного автомобіля за межі території України. Зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2020 про надання письмового дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення автомобіля RENAULT TRAFIC для вивезення вказаного автомобіля за межі території України.

При цьому, суд не зобов`язував відповідача позитивно вирішити заяву ОСОБА_1 .

Факт прийняття рішення за заявою позивача свідчить про виконання рішення суду і до повноважень виконавця не входить оцінка правомірності рішення боржника.

Відтак, отримавши листа від Галицької митниці Держмитслужби від 21.02.2022 №7.4-3/17/14/4153, державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Х.А. правомірно дійшла висновку про те, що вимоги виконавчого документа виконано .

Отже, підстав для скасування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження у справі немає.

Щодо позовних вимог про надання ОСОБА_1 дозволу на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля RENAULT TRAFIC для вивезення вказаного автомобіля за межі території України суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

За правилами ч.1 ст. 109 МК України за заявою особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, орган доходів і зборів надає дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів будь-якій іншій особі за умови, що така інша особа: 1) відповідає вимогам, встановленим цим Кодексом; та 2) приймає на себе зобов`язання особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення.

Згідно із ч.1 ст. 112 МК України митний режим тимчасового ввезення завершується шляхом реекспорту товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, або шляхом поміщення їх в інший митний режим, що допускається цим Кодексом, а також у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 1,2 ст.308 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від проведення заходів офіційного контролю, а також від подання документів та/або відомостей, що підтверджують дотримання встановлених заборон та/або обмежень щодо переміщення транспортних засобів особистого користування через митний кордон України. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонн), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів (ч. 4 ст. 380 МК України).

Відповідно до ч.6 ст.308 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно ч.5 ст. 308 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Питання тимчасового ввезення на митну територію України транспортних засобів врегульовано як у Митному кодексі України, так і в положеннях Додатка С до Конвенції про тимчасове ввезення (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24.03.2004 № 1661-ІV.

Згідно пункту (b) статті 5 Додатка С до Конвенції, для того, щоб можна було скористатися правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Відповідно пункту (b) статті 7 Додатка С до Конвенції транспорті засоби приватного використання можуть використовуватися третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення; кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його (транспортний засіб) від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Таким чином, з урахуванням чинних положень законодавства України з питань митної справи, можливість користування на митній території України тимчасово ввезених на митну територію України громадянами-нерезидентами транспортних засобів особистого користування визначена лише для таких громадян (осіб, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну).

Суд зауважує, що ч.5 ст. 380 МК України прямо передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб, та такі транспортні засоби не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Згідно із п. 3 ч.1 ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Тобто, право володіння, користування або розпорядження на тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування за жодних умов не може бути передано від громадян, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб, до інших осіб.

Відтак, не може бути надано дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування з огляду на те, що такі транспорті засоби можуть використовуватись виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, і лише вказані громадяни користуються пільгами щодо сплати митних платежів.

Як встановлено з матеріалів справи, транспортний засіб Renault Trafic був ввезений на митну територію України 18.12.2019 громадянином Польщі ОСОБА_4 (нерезидентом) через пункт пропуску «Рава-Руська-Хребенне» Галицької митниці Держмитслужби, як транспортний засіб особистого користування, що ввозився в митному режимі тимчасове ввезення до одного року.

Оскільки спірний транспортний засіб особистого користування був ввезений на митну територію України не позивачем, громадянином іншої держави нерезидентом, враховуючи обмеження, передбачені ч.5 ст. 380 МК України, та положення п.3 ч.1 ст. 292 МК України щодо пільг у сплаті митних платежів, позивачу митним органом не міг бути наданий дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо вказаного вище транспортного засобу.

Також в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_5 до митного органу із заявою про передачу права на тимчасове ввезення.

Слід також зазначити, що ОСОБА_6 не повідомляв митницю про неможливість вивезення автомобіля у встановлений строк.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на передачу права використання митного режиму тимчасового ввезення щодо вказаного вище транспортного засобу.

Отже, підстав для задоволення позову про зобов`язання надати дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення немає.

Вимоги про стягнення моральної шкоди, витрат на адвоката та витрату часу також не належить до задоволення, оскільки є похідними від вимог, у задоволенні яких суд дійшов висновку про відмову.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді М. П. Кушнерик
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 11.05.2023.