Справа № 580/1289/23
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року справа № 580/1289/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №580/1289/23 за позовом ОСОБА_1 (с. Чичиркозівка, Звенигородського району, Черкаська область, 20244, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Смілянська 23, 18000, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

22.02.2023 вх. №6552/23 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії, оформлене листом від 18.01.2023 за вих. №460-8341/Б-02/8-2300/23;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадя», які постраждали унаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), починаючи з 19.12.2022.

13.03.2023 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що позивач 19.12.2022 звернувся із заявою (в довільній формі) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про здійснення доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильської катастрофи» 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон №796), позаяк є постраждалим унаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), зареєстрований і проживає в населеному пункті, що відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зони радіоактивного забруднення унаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджених постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106, віднесений до зони гарантованого добровільного відселення. Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 позивач очікує, що «агент держави» виконає обов`язки з нарахування щомісячної доплати та виплати пенсії згідно статті 39 Закону №796 як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, проте відповідач не реалізував наданої законодавством компетенції і листом (в порядку Закону України «Про звернень громадян») від 18.01.2023 відмовив у здійсненні доплати.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач позовні вимоги не визнав, 12.04.2023 вх. №14179/23 подав до суду відзив на позовну заяву, позаяк позивач отримує щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, а отримання доплат за кількома підставами є порушенням пункту 15-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждалм внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому відсутні підстави для доплати, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат. Відповідач стверджує, що розпорядчого документу (індивідуального акту) про відмову у перерахунку пенсії за результатом розгляду заяви від 19.12.2022 не приймав, позаяк від позивача не надходила відповідна заява оформлена згідно Порядку №22-1, тому лист - відповідь від 18.01.2023, що є предметом оскарження, має роз`яснювальний характер і спір відсутній.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) відповідно до посвідчення від 26.03.2019 серії НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності, захворювання, пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС (посвідчення від 28.01.2004 серії НОМЕР_3 - має статус особи з інвалідністю 3 групи).

Зідно з довідкою виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 08.12.2022 №142, що видана на підставі господарських книг Чичиркозівської сільської ради з 1977 по 1985 роки; з 1986 по 1990 роки; 1991-2022 роки; Будинкової книги, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в селі Чичиркозівка Звенигородського району Черкаської області в період з 01.01.1977 до 08.02.1987; 09.1988 по теперішній час. Відповідно до постанови КМУ від 23.07.1993 №106 село Чичиркозівка віднесено до 3-ї зони радіаційного забруднення зони добровільного та гарантованого відселення.

19.12.2022 позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонерові, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (з урахуваннм законодавстива про Державий бюджет України на відповідний рік).

Відповідач рішення про нарахування чи відмову у нарахуванні доплати згідно статті 39 Закону № 796 не ухвалив, листом від 18.01.2023 №460-8341/Б-02/8-2300/23 (за підписом заступника начальника Т. Хилик) надав відповідь інформаційного характеру відповідно до Закону України «Про звернення громадян» на заяву від 19.12.2022, де немотивовано повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонерові, проте індивідуального акта на спростування чи підтвердження очікувань позивача щодо підстав встановлення доплати до пенсії у застосуванні статті 39 Закону №796 з урахуванням пункту 15-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждалим унаслідок Чорнобильської катастрофи та щодо дотримання порядку звернення за перерахунком пенсії відповідно до Порядку №22-1 «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» під час реалізації повноважень не повідомив.

Суд встановив зі змісту листа від 18.01.2023 №460-8341/Б-02/8-2300/23, що відповідач вважає, що відсутні підстави для доплати згідно статті 39 Закону №796, проте у контексті критеріїв частини 2 статті 2 КАС України без прийняття індивідуального акта - мотивованого рішення з використанням повноважень допустив відповідач протиправну бездіяльність, позаяк позивач не був почутий (Рішенням КСУ від 17.07.2018 №6-р/2018 відновлено дію статті 39 Закону №796 у редакції, що діяла до 01.01.2015) - мотивів, аргументованої позиції агента держави щодо відмови у перерахунку відповідь від 18.01.2023 не містить.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796 протиправною, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на пенсійне забезпечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши аргументи щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до п.3 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення фінансової політики, політики у сфері соціального захисту. Відповідно до статті 46 Конституції України пенсії, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до статті 39 Закону №796 у редакції, чинній до 01.01.2015 передбачено: громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

28.12.2014 прийнятий Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» №76-VIII (далі - Закон №76), що набрав чинності 01.01.2015, підпунктом 7 пункту 4 розділу І внесені зміни до Закону №796 шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

04.02.2016 прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №987-VIII (далі - Закон №987), що згідно з розділом ІІ «Прикінцеві положення» набрав чинності з 01.01.2016 та включено до Закону №796 статтю 39 «доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження» такого змісту: «громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України». Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Конституційний Суд України у рішенні № 6-р/2018 зазначив, що обмеження чи скасування Законом №76 пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 46 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Закон №76 у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом №796, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність. У рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону №796 у редакціях, чинних до внесення змін Законом №76, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону №796 вказане Рішення не містить. З 17.07.2018 відновила дію редакція статті 39 Закону №796, що була чинною до 01.01.2015.

Відповідно до статті 39 Закону №796 (у редакції Закону №987), що чинна з 01.01.2016, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження, проте редакція статті 39, що була чинна до 01.01.2015 про здійснення доплат таким категоріям громадян: 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях.

Верховний Суд у рішенні від 21.01.2019 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання провести нарахування та виплату підвищення до пенсії дійшли висновку, що відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону №796 до внесення змін Законом №76 спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01.01.2016 статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №987-VIII, що має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав. Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла унаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України. З моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 №6-р/2018 відновлено право особи на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону №796.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у зразковій справі №240/4937/18 дійшла правового висновку про те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 та статті 39 Закону №796 із 17.07.2018 непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону №796.

01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (далі - Закон №1774-VIII), за змістом пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 24.06.2020 у зразковій справі №240/4937/18, зазначає: «передбачена статтею 39 Закону №796 доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі. Вирішуючи питання про зобов`язання нарахувати та виплатити відповідні періодичні платежі особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суди, у разі відсутності спору про право особи на отримання такої доплати або встановлення такого права в судовому порядку, не мають підстав обмежувати орган, відповідальний за здійснення їх нарахування і виплати, певним часовим проміжком, якщо не відбулося змін у законодавстві. У разі зміни чинного законодавства України, яким регулюються питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач повинен керуватися нормами законів, чинних на час призначення (нарахування) виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 23.03.2023 у справі №240/14828/22 (провадження № 11-39апп23) ЄДРСР 109871721 дійшла висновку про необхідність вирішення питання про відступ від висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 в зразковій справі № 240/4937/18, щодо обчислення підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, право на яке у таких осіб виникло на підставі статті 39 Закону № 796, з розрахунку двох мінімальних заробітних плат та щодо дати, з якої в непрацюючих пенсіонерів, які проживають на території радіоактивного забруднення, виникло право на отримання відповідної допомоги. Призначено справу до касаційного розгляду Великою Палатою Верховного Суду на 13.04.2023 в порядку письмового провадження (на час ухвалення рішення у цій справі в ЄДРСР немає результатів розгляду ВПВС справи №240/14828/22 ).

Постановою від 25.11.2005 № 22-1 затверджений «Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (далі - Порядок № 22-1). Відповідно до пункту 1.1. Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію), заява повинна відповідати додатку 1 Порядку № 22-1. Згідно з пунктом 4.1. Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку № 22-1 під час приймання документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб зокрема: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 1210) затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок), де доручено Пенсійному Фонду України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ. Відповідно до пункту 15-1 Порядку передбачено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України « Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Судове рішення, в якому дано офіційне тлумачення, сформульовано новий правовий принцип або судовий прецедент, не є формою права і є обов`язковим тільки для сторін у справі (С. Шевчук/ http://eurocourt.in.ua/Article.asp?AIdx=416). Критерії ефективності судового захисту соціальних прав у адміністративному процесі відображають відповідні стандарти якості судового розгляду, що встановлені нормами міжнародного та національного права та втілені у завданнях і цілях адміністративного судочинства (Р.Ф.Ханова, ОСОБА_2 / https://rm.coe.int/materials-socialrights-2020/1680a165f8).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у справі №240/12017/19 зазначив (ЄДРСР 95946021), що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

У матеріалах справи немає заяви позивача відповідної форми, проте у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу після отримання заяви (довільної форми) позивача від 19.12.2022 ухилився від виконання обов`язків - інформування позивача про вимоги щодо іншої форми у контексті сприяння в реалізації прав людини, не прийняв мотивованого рішення з наданням/окресленням мотивів щодо підстав отримання/не отримання щомісячного підвищення до пенсії позивача у розмірі двох мінімальних заробітних плат чи прожиткових мінімумів щодо встановлення підвищень/доплат, зважаючи на сервісне обслуговування та очікування позивача підвищення власного доходу на підставі чинних нормативно-правових актів.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.

Суд виконує виключно функцію правосуддя і є органом судової гілки влади, тому не має права перебирати на себе повноваження, виконання яких покладено законодавством на органи виконавчої влади.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення порушеного права особи і вправі обрати найбільш ефективний спосіб захисту такого права, що відповідає характеру порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд, за відсутності мотивованого індивідуального акта у формі рішення щодо реагування на настання обставин - у разі надходження заяви від 19.12.2022 до матеріалів пенсійної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оцінюючи доводи і докази про бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку пенсії позивачеві за відсутності індивідуального акта відповідача за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про протиправність, позаяк відповідач, відмовляючи листом без прийняття рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, недобросовісно/несправедливо, без врахування необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), без мотивів відмови (без прийняття індивідуального акта у формі рішення) у контексті обов`язків належного врядування з поясненнями підстав щодо отримання/не отримання підвищення до пенсії визначеного за статтею 39 Закону №796 та з окресленням судової практики щодо застосування у розрахунку прожиткового мінімуму чи заробітної плати.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд встановив і визнає протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у не сприянні позивачеві у реалізації майнового права у сфері пенсійного забезпечення із дотримання порядку, умов щодо зміни розміру пенсії у контексті легітимного очікування позивача отримати мотивоване і зрозуміле для моделювання подальшої поведінки рішення-індивідуальний акт, тому позовні вимоги належить задовольнити частково, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву від 19.12.2022 та прийняти рішення (індивідуальний акт) з урахуванням висновків суду.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Відповідно до ст.7 «повернення судового збору» Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадженя у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п.1 ч.1 ст.7). Згідно з ч.2 ст.7 Закону № 3674-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Випадків, установлених частиною першою ст.7 Закон № 3674-VI щодо повернення сплаченого судового збору за наявної у позивача пільги згідно ст.5 цього Закону, немає.

Суд встановив, що ОСОБА_1 помилково сплатив 21.02.2023 згідно квитанції Приватбанку №0.0..1 судовий збір у сумі 1073.6 грн. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору (посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) від 26.03.2019 серії НОМЕР_2 ) відповідно до п.10 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674, то відсутні підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Для повернення помилково сплаченого судового збору платнику необхідно звернутись до суду (на рахунок якого помилково перерахований судовий збір) із заявою про отримання подання на повернення помилково зарахованого до бюджету збору, форму якого затверджено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, що затверджений наказом МФУ від 03 вересня 2013 року № 787.

Керуючись ст.2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 258, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у не прийнятті мотивованого рішення ОСОБА_1 за результатом розгляду заяви від 19.12.2022 про нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонерові, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву від 19.12.2022 ОСОБА_1 про нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонерові, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення та прийняти мотивоване рішення (індивідуальний акт) з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити сторонам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [с. Чичиркозівка, Звенигородський район, Черкаська область, 20244, РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська 23, м.Черкаси, 18000, ].

Судове рішення складене 09.05.2023.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА