Справа № 440/15316/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 р. Справа № 440/15316/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 27.06.23 по справі № 440/15316/21

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2021 року ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача при розгляді заяви вих.№П-1852 від 25.08.2021, які полягають у відмові в наданні безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 щодо складання документів процесуального характеру до міністерства юстиції України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури полтавської області та до Координаційного центру з надання правової допомоги з питань ненадання правової допомоги, порушення прав людини на правову допомогу, з приводу окремих адвокатів та незаконні дії з їх боку, з інших питань;

- зобов`язати відповідача в повному обсязі розглянути заяву №П-1852 від 25.08.2021 та призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру;

- стягнути з Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського МЦ з надання БВПД зі заявою про призначення захисника для надання правової допомоги та складення документів процесуального характеру. Позивач стверджував, що листом від 08.09.2021 №01-24/1389 відповідач відмовив йому у задоволенні вказаної заяви й призначенні захисника. Позивач вважав, що відмова відповідача у призначенні йому захисника для надання безоплатної вторинної правової допомоги є безпідставною, необгрунтованою та такою, що порушує його права на безоплатну вторинну правову допомогу, гарантовану Конституцією України та Законів України "Про безоплатну правову допомогу". У зв`язку з цими протиправними діями Полтавський МЦ з надання БВПД завдав значної моральної шкоди, оскільки було порушено його право на ефективний юридичний захист, спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 10000 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що фактично йому було відмовлено у наданні безоплатної вторинної правової допомоги, а саме в призначенні захисника для складання заяв та скарг до Міністерства юстиції України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області та Координаційного Центру з надання правової допомоги.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Законодавець не передбачив таких підстав відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги як складання документів, які не передбачені процесуальними законами.

Позивач наголошував, що відмова у наданні вторинної правової допомоги, істотно порушила право позивача, гарантоване Конституцією України та Законом України Про безоплатну правову допомогу на безоплатну правову допомогу.

Позивач вважає, що у спірних правовідносинах має місце саме протиправна бездіяльність Полтавського Місцевого центру з надання БВПД, яка полягає у протиправній відмові у наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

На переконання позивача, не надавши йому вторинну правову допомогу у вигляді складання документів процесуального характеру, відповідач допустив порушення права позивача на доступ до правосуддя, яке складає основу правового статусу особистості і як конституційне право володіє найвищою юридичною силою і підлягає підвищеному захисту.

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача в якому зазначає, що оскільки суб`єктом надання безоплатної первинної правової допомоги є Місцевий центр в особі його працівників, а не адвокати, тому 08.09.2021 працівниками Місцевого центру позивачу було надано безоплатну первинну правову допомогу у формі письмових роз`яснень з питань, порушених у його заяві, та направлено листом від 08.09.2021 № 01-24/1389.

Представник відповідача зазначає, що заява ОСОБА_1 не стосувалася питання складення документів процесуального характеру, оскільки складання скарг та заяв до Міністерства юстиції України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області та Координаційного Центру з надання правової допомоги не передбачено положеннями процесуального права, а передбачено положеннями матеріального права, зокрема Законом України «Про звернення громадян» та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Положенням про порядок прийняття та розгляду скарг щодо неналежної поведінки адвоката, яка може мати наслідком його дисциплінарну відповідальність, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 30.08.2014 №120 із подальшими змінами та доповненнями.

На переконання представника відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність порушеного права позивача, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання протиправними дії Полтавського місцевого центру з надання безоплатноївторинноїправової допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 25.08.2021.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з 24.05.2015 відбуває покарання в ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)".

Позивач через ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" направив до Полтавського МЦ з надання БПВД заяву від 25.08.2021 №П-1852 про надання правової допомоги, а саме просив "надати правову допомогу, яка полягає у складанні документів процесуального і правового характеру на адресу Міністерства юстиції України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області та Координаційного центру з надання правової допомоги, з питань не надання правової допомоги, порушення прав людини та правову допомогу, з приводу окремих адвокатів та незаконні дії з їх боку, з інших питань".

Вказана заява із супровідним листом ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" та довідкою по особовій справі позивача надійшла до Полтавського МЦ з надання БПВД 01.09.2021 вх. №1444/01-24.

Листом від 08.09.2021 №01-24/1389, надісланим на адресу ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" для вручення ОСОБА_1 , Полтавський МЦ з надання БПВД за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.08.2021 вих. №П-1852 повідомив, що відповідно до статей 7, 10 Закону України Про безоплатну правову допомогу позивачу надана первинна правова допомога як вид державної гарантії, що полягає у інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В листі вказано, що оскільки ОСОБА_1 у своїй заяві просить надати безоплатну правову допомогу для складання докуменів, які передбачені Законом України "Про звернення громадян" Центром, у рамках надання безоплатної первинної правової допомоги, роз`яснено порядок подання та вимоги до змісту заяв та скарг. Повідомлено позивача, що складання проєкту заяви (скарги) не являється можливим за відсутності деталізованого опису суті порушеного питання, що обов`язково має міститися у зверненні громадянина.

Крім того, вказано, що заявник має можливість отримати безоплатну правову допомогу 08 вересня 2021 року та 13 жовтня з 10-00 до 11-00 години під час роботи консультаційного пункту в приміщенні Державної установи Полтавська установа виконання покарань (№ 23).

Вважаючи, що Полтавським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання правової допомоги за заявою від 25.08.2021, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Зміст права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначено у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI (далі - Закон №3460-VI).

Статтею 1 Закону №3460-VI передбачено, що безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Згідно зі статтею 3 Закону № 3460-VI право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами частини 1 статті 7 Закону № 3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону № 3460-VI безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз`яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 3-1) надання консультацій, роз`яснень та підготовка проектів договорів користування земельними ділянками (оренда, суборенда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) для сільського населення - власників земельних ділянок; 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Статтею 8 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну первинну правову допомогу згідно з Конституцією України та цим Законом мають усі особи, які перебувають під юрисдикцією України.

Статтею 9 Закону №3460-VI до суб`єктів надання безоплатної первинної правової допомоги в Україні віднесено: 1) органи виконавчої влади; 2) органи місцевого самоврядування; 3) фізичні та юридичні особи приватного права; 4) спеціалізовані установи; 5) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №3460-VI безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Частиною 2 статті 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону №3460-VI передбачено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України, зокрема, мають особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Статтею 15 Закону №3460-VI передбачено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 16 Закону №3460-VI Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням.

Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.

Так, відповідно до пункту 13 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 №967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.05.2016 №1487/5) місцеві центри відповідно до покладених на них завдань, зокрема: розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правової допомоги протягом десяти днів з дня надходження зазначеного звернення (пп. 4); надають правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань (пп. 5); забезпечують складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (пп. 6); забезпечують представництво інтересів осіб, визначених пунктами 1-2-3, 8-14 частини першої та частиною другою статті 14 Закону, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами на підставі довіреності, виданої особою, яка звернулася за наданням безоплатної вторинної правової допомоги, а також надання інших видів правових послуг безоплатної вторинної правової допомоги таким особам (пп. 10); забезпечують складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або обмеження волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, залучають у встановленому порядку перекладача (сурдоперекладача), видають доручення адвокатам / уповноважують працівників місцевих центрів для надання безоплатної вторинної правової допомоги таким особам; скасовують у разі необхідності видані адвокатам доручення в установленому порядку; (пп. 11); розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку (пп. 15).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Порядок розгляду звернення особи про надання безоплатної вторинної правової допомоги визначений статтею 19 Закону №3460-VI, частинами 1, 3, 4 якої передбачено, що у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги. Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи. Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону №3460-VI особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

Аналізуючи наведені правові норми права, колегія суддів вважає, що право на отримання безоплатної правничої допомоги гарантовано Конституцією України, а зміст і порядок реалізації такого права визначено у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" від 02.06.2011 №3460-VI.

Вказаний Закон виокремлює два види безоплатної правової допомоги: 1) безоплатну первинну правову допомогу, яка надається в повному обсязі усім особам, які перебувають під юрисдикцією України та 2) безоплатну вторинну правову допомогу, яка надається певній категорії осіб, у випадках, передбачених цим Законом. Перелік правових послуг, які охоплює безоплатна первинна правова допомога, а також порядок їх надання, відмінний від переліку та порядку надання правових послуг в межах безоплатної вторинної правової допомоги. Ця відмінність зумовлена тим, що за приписами Закону №3460-VI безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина 1 статті 7 Закону №3460-VI), а безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (частина 1 статті 13 Закону №3460-VI).

З огляду на викладене до переліку правових послуг в межах безоплатної первинної правової допомоги Законом №3460-VI віднесено, зокрема, такі види правових послуг, як надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру), тоді як безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.

Отже, в межах безоплатної первинної правової допомоги можуть бути складені усі документи правового характеру (заяви, скарги та інші документи), крім документів процесуального характеру, складення яких є правовою послугою в межах надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Законодавство України не містить визначення понять документ правового характеру, документ процесуального характеру. Водночас аналіз змісту положень Закону №3460-VI у їх взаємозв`язку свідчить, що документ правового характеру є поняттям більш широким і включає заяви, скарги, інші документи, в тому числі і документи процесуального характеру.

Аналізуючи поняття документів процесуального характеру, складання яких Законом України "Про безоплатну правову допомогу" визначається як правова послуга в межах безоплатної вторинної правової допомоги, суд бере до уваги, що безоплатна вторинна правова допомога полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя. Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур. За змістом частини 1 статті 8 вказаного Закону ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Судові процедури регламентовані в Україні такими процесуальними законами як Цивільний процесуальний кодекс України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України. Усі ці процесуальні закони оперують таким поняттям як процесуальний документ, який складається як судом, так і іншими учасниками процесу.

Так, зокрема, частиною 2 статті 35 КПК України визначено, що матеріали кримінального провадження, скарги, заяви, клопотання та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, яка здійснюється працівниками апарату відповідного суду в день надходження таких матеріалів.

Відповідно до частин 2, 5 статті 14 ЦПК України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Аналогічні положення визначені у статті 18 КАС України, статті 6 ГПК України.

Отже, саме процесуальними законами передбачені види, порядок складення і подання процесуальних документів.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 27 Закону №3460-VI Закону №3460-VI Кабінет Міністрів України встановлює розмір та порядок оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За змістом пункту 12 Методики обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. №465 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 р. №1048) для цілей цієї Методики документами процесуального характеру вважаються виключно документи, передбачені відповідними процесуальними кодексами.

Отже, проаналізувавши норми Закону України "Про безоплатну правову допомогу" та інших актів законодавства, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що під документом процесуального характеру, складення якого є правовою послугою в межах безоплатної вторинної правової допомоги, у Законі України "Про безоплатну правову допомогу" розуміється документ, що складається відповідно до вимог процесуального закону.

З огляду на матеріали справи, позивач, звертаючись через ДУ "Полтавська установа виконання покарань (№23)" направив до Полтавського МЦ з надання БПВД заяву від 25.08.2021 №П-1852 про надання правової допомоги, а саме просив "надати правову допомогу, яка полягає у складанні документів процесуального і правового характеру на адресу Міністерства юстиції України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області та Координаційного центру з надання правової допомоги, з питань не надання правової допомоги, порушення прав людини та правову допомогу, з приводу окремих адвокатів та незаконні дії з їх боку, з інших питань".

З огляду на зміст заяви, відповідачем прийнято рішення про надання правової допомоги в якому повідомив, що відповідно до статей 7, 10 Закону України Про безоплатну правову допомогу позивачу надана первинна правова допомога як вид державної гарантії, що полягає у інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В листі вказано, що оскільки ОСОБА_1 у своїй заяві просить надати безоплатну правову допомогу для складання докуменів, які передбачені Законом України "Про звернення громадян" Центром, у рамках надання безоплатної первинної правової допомоги, роз`яснено порядок подання та вимоги до змісту заяв та скарг. Повідомлено позивача, що складання проєкту заяви (скарги) не являється можливим за відсутності деталізованого опису суті порушеного питання, що обов`язково має міститися у зверненні громадянина.

Крім того, вказано, що заявник має можливість отримати безоплатну правову допомогу 08 вересня 2021 року та 13 жовтня з 10-00 до 11-00 години під час роботи консультаційного пункту в приміщенні Державної установи Полтавська установа виконання покарань (№ 23).

Позивач вважає, що на його звернення повинен був отримати безоплатну вторинну допомогу, як особа, що має право на її отримання, враховуючи перебування в закладах виконання покарань.

Колегія суддів звертає увагу, що питання, стосовно яких позивач просив надати правову допомогу у заяві від 25.08.2021, не стосувалися складення документів процесуального характеру, оскільки документи, вказані у заяві, передбачені Законом України "Про звернення громадян", а не процесуальним законом. Також у вказаній заяві позивач не порушував питання здійснення його захисту в межах кримінального провадження, представництва інтересів в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.

Таким чином, враховуючи зміст заяви позивача від 25.08.2021 вих. №П-1852 про надання правової допомоги у складанні документів процесуального характеру, яка не стосувалася питань надання безоплатної вторинної правової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно надано позивачу листом від 08.09.2021 №01-24/1389 безоплатну первинну правову допомогу (шляхом роз`яснення порядоку подання та вимоги до змісту заяв та скарг до Міністерства юстиції України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області та Координаційного центру з надання правової допомоги). Крім того, відповідачем зауважено, що складення Місцевим центром проекту скарги стосовно неправомірних дій адвоката, не являється можливим, оскільки у заяві відсутній деталізований опис суті порушеного питання, що мають обов`язково міститися у скарзі, відповідно до статті 14 Положення, зазначеного вище. При цьому поінформовано, що заявник має можливість отримати безоплатну правову допомогу 08 вересня та 13 жовтня 2021 року з 10-00 до 11-00 години під час роботи консультаційного пункту в приміщенні Державної установи Полтавська установа виконання покарань (№ 23).

Підстави для прийняття рішення про відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги у відповідача були відсутні, оскільки у заяві від 25.08.2021 позивач не просив надати правові послуги, які охоплюються наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає доводи позивача про те, що відповідачем вчинено протиправні дії, які полягають у відмові в наданні безоплатної вторинної допомоги ОСОБА_1 за заявою від 25.08.2021, що призвела до позбавлення останнього права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги.

Враховуючи, що позивачу надано безоплатну первинну правову допомогу за його заявою у формі роз`яснення (консультації), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушеного права позивача, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання протиправними дії Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 правової допомоги за заявою від 25.08.2021.

Щодо позовної вимоги шляхом зобов`язання відповідача в повному обсязі розглянути заяву №П-1852 від 25.08.2021 та призначити захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру, колегія суддів зазначає наступне.

Позовна вимога про зобов`язання Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.08.2021 та призначити ОСОБА_1 захисника для надання правової допомоги та складання документів процесуального характеру є похідною від попередньої (основної) позовної вимоги.

За відсутності підстав для задоволення основної позовної вимоги, відсутні й підстави для задоволення похідних вимог про зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Як установлено судовим розглядом, у спірних правовідносинах Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги не порушував прав позивача, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 1 ст. 116 ЦК України відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, враховуючи відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги.

Щодо доводів позивача про стягнення оскаржуваним судовим рішенням судового збору за подання позовної заяви у сумі 1816,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що враховуючи майновий стан сторони суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір", статті 133 КАС України питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Колегія суддів звертає увагу, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду першої інстанції, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Як убачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись до суду з позовом у цій справі, клопотав про звільнення його від сплати судового збору на підставі частини другої статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Таке клопотання судом першої інстанції розглянуто і ухвалою від 22.11.2021 року відстрочено позивачу сплату судового збору в сумі 1816,00 грн за подання позову у справі № 440/15316/21 до ухвалення судового рішення по суті спору.

Окрім того, колегія суддів уважає за необхідне зауважити на те, що у контексті оцінки доводів апеляційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів уважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 року по справі №440/15316/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 по справі № 440/15316/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський Я.М. Макаренко