Справа № 300/1801/23
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2023 р. справа № 300/1801/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення за № 48 від 30.03.2023, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення за №48 від 30.03.2023, зобов`язання до вчинення дій.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що рішенням за № 48 від 30.03.2023 Відповідач-2 протиправно відмовив йому в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з підстав відсутності необхідного страхового та спеціального стажу: страховий стаж становить 22 роки 10 місяців 01 день; спеціальний стаж становить 20 років 11 місяців 14 днів, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 18 років 06 місяців 18 днів та половина строку навчання в юридичному вузі 02 роки 04 місяці 26 днів. Приймаючи оскаржуване рішення, Відповідачем-2 не враховано ту обставину, що до спеціального стажу позивача повинен зараховуватись увесь час навчання з 01.09.1998 по 27.06.2003 як час проходження військової служби на посаді курсанта військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, що встановлено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.08.2011 у справі №2о-49/2011. Окрім того, при вирішенні заяви про призначення пенсії, Відповідачем-2 не зараховано період проходження позивачем служби в зоні проведення антитерористичної операції з 26.12.2014 по 08.04.2015 (03 місяці 12 днів) на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, що повинно становити 06 місяців 24 дні. Щодо невключення відповідачем до спеціального стажу періоду роботи позивача на посаді слідчого з 30.07.2003 по 26.07.2004 з підстав невідповідності даних відображених у військовому квитку даним трудової книжки, то позивач зазначає, що дата початку служби 30.07.2009 замість 30.07.2003 внесена помилково, що підтверджується довідкою Івано-Франківського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.04.2023 за №4/391. Позивач зазначає, що дана відмова Відповідача-2 є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам законодавства.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.

12.04.2023 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

03.05.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вказує, що рішення про відмову в призначенні пенсії прийняте Відповідачем-2 є правомірним та прав позивача не порушує. Просив в задоволенні позову відмовити.

10.05.2023 від Відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та вказує на правомірність оскаржуваного рішення. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив таке.

22.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" (а.с.12-14).

В зв`язку з впровадженням принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсій, вказана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 31.01.2023 за №10 (а.с.16,17).

Підставою для відмови в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" зазначено відсутність необхідного страхового та спеціального стажу: страховий стаж становить 22 роки 10 місяців 01 день; спеціальний стаж становить 20 років 11 місяців 14 днів, в тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 18 років 06 місяців 18 днів та половина строку навчання в юридичному вузі 02 роки 04 місяці 26 днів. При цьому, Відповідачем-2 не враховано: увесь період навчання позивача з 01.09.1998 по 27.06.2003 як час проходження військової служби на посаді курсанта військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого; період проходження позивачем служби в зоні проведення антитерористичної операції з 26.12.2014 по 08.04.2015 (03 місяці 12 днів) на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці; період роботи позивача на посаді слідчого з 30.07.2003 по 26.07.2004 з підстав невідповідності даних відображених у військовому квитку даним трудової книжки.

Вважаючи таку відмову в призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч. 5 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті. Передбачене цією частиною зниження віку для жінок застосовується також до завершення періоду підвищення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. До досягнення віку, встановленого цією частиною, право на пенсію за віком мають чоловіки 1960 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 31 грудня 1957 року;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1958 року по 31 грудня 1958 року;

56 років - які народилися з 1 січня 1959 року по 31 грудня 1959 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1960 року по 31 грудня 1960 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру", до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у своєму відзиві зазначено, що позивач у період з 01.09.1998 по 27.06.2003 навчався на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України ім. Ярослава Мудрого та що йому було зараховано до стажу половину строку навчання у такому закладі.

З цього приводу слід зазначити, що згідно з переліком вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1997 року № 1410 "Про створення єдиної системи військової освіти" Національна юридична академія України імені Ярослава Мудрого (військово-юридичний факультет) входить до військових навчальних підрозділів Міноборони України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, яка діяла на момент вступу на навчання позивача) встановлені такі види військової служби: військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.

З аналізу матеріалів справи та послужного списку позивача, судом встановлено, що при розрахунку вислуги років військової служби уповноваженими особами не враховано в повному обсязі період навчання (служби) за денною формою на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого з 01 вересня 1998 року до 30 червня 2003 року.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 15 "Тимчасового положення про організацію підготовки офіцерів у цивільних вищих навчальних закладах", затвердженого спільним наказом Міністра освіти України та Міністерства оборони України від 28 грудня 1995 року № 360/342 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29 січня 1996 року за № 39/1064, (який був чинним на момент вступу позивача на навчання) вбачається, що військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах є вищими військовонавчальними закладами Міністерства оборони України, що створені для підготовки офіцерів з вищою освітою з залученням професорсько-викладацького складу навчально-матеріальної бази цивільних вищих навчальних закладів.

В свою чергу, судом встановлено, що відповідно до указу Президента України від 20 листопада 1996 року № 1105/96 "Про заходи щодо підготовки кадрів військової юстиції та організації науково дослідної роботи у галузі військового законодавства", вказано, що військово-юридичний факультет (військової юстиції) утворений у складі національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого, відноситься до системи військової освіти та перебуває в оперативному управлінні Міністерства оборони України, тобто має статус військово-навчального закладу.

Даний статус встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 22 січня 1998 року "Про утворення військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого" та постановою № 1410 від 15 грудня 1997 року "Про Перелік вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти", де також зазначено факультет військової юстиції Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.

В свою чергу, згідно пункту 1.7 Інструкції про організацію освітньої діяльності у вищих військових навчальних закладах Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України № 399 від 30 жовтня 1998 року, до вищих військових навчальних закладів відносяться такі військові структури, як військові факультети при цивільних вищих навчальних закладах які готують фахівців з відповідними освітньо-кваліфікаційними рівнями.

Факт початку проходження позивачем військової служби на військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого встановлено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.08.2011 у справі №2о-49/2011 (а.с.44,45).

Таким чином, відповідно до вищезазначених нормативно-правових актів, період навчання позивача з 01.09.1998 по 27.06.2003 як курсанта військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, є військовою службою і підлягає зарахуванню до відповідного стажу в повному обсязі.

Щодо незарахування відповідачем періоду проходження позивачем служби в зоні проведення антитерористичної операції з 26.12.2014 по 08.04.2015 (03 місяці 12 днів) на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, що повинно становити 06 місяців 24 дні, то слід зазначити таке.

Згідно з абз. 4 ч. 4 ст. 27 Закону України "Про прокуратуру" військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону України "Про прокуратуру" на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

В преамбулі до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, соціальний захист військовослужбовців, крім іншого, стосується питань їх пенсійного забезпечення.

Основні права військовослужбовців, пов`язані з проходженням служби, визначені ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 8 цього Закону, час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп. "а" п. 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за три місяці: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Таким чином, обґрунтованими є доводи позивача про те, що визначальною підставою для пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право прокурорам на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певних категорій, для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, щомісячного грошового утримання чи інших соціальних виплат.

Отже, позивач має право на зарахування до вислуги років період проходження ним служби в зоні проведення антитерористичної операції з 26.12.2014 по 08.04.2015 в розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Щодо неврахування відповідачем періоду роботи позивача на посаді слідчого з 30.07.2003 по 26.07.2004 з підстав невідповідності даних відображених у військовому квитку даним трудової книжки, то слід зазначити, що в даному випадку має місце очевидна описка.

Приймаючи оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії, за умови належної оцінки поданих позивачем документів, Відповідач-2 мав можливість встановити цю невідповідність самостійно. Натомість Відповідачем-2 не взято до уваги подані позивачем документи та відмовлено в зарахуванні до вислуги років позивача вказаного періоду.

Факт допущення описки при вчиненні запису до військового квитка позивача, також підтверджується довідкою Івано-Франківського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 05.04.2023 за №4/391 (а.с.46).

Підсумовуючи все вищевикладене, суд зазначає, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії у позивача наявна календарна вислуга 25 років 29 днів, у тому числі на посадах прокурорів 19 років 07 місяців 07 днів, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Отже, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за № 48 від 30.03.2023, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про прокуратуру". Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 22.03.2023 пенсію за вислугу років відповідно до ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" зарахувавши при цьому до вислуги років спірні періоди.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції від 12.04.2023 (а.с.68).

Частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суду надано право покласти судові витрати у справі повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн, як зі сторони, внаслідок неправильного рішення якої виник спір.

Щодо зазначеного позивачем у позовній заяві клопотання про зобов`язання відповідачів подати звіт про виконання судового рішення, то суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право, а не обов`язок суду встановлювати такий вид судового контролю за виконанням рішення суду.

З огляду на вказане, а також враховуючи те, що позивач не надав суду доказів ймовірного уникнення чи зволікання відповідачами у відновленні порушеного права ОСОБА_1 , на переконання суду, відсутні підстави для встановлення вказаного виду судового контролю за виконанням рішення суду в цій адміністративній справі.

Також не є обґрунтованим клопотання позивача про звернення до негайного виконання рішення суду у даній справі, оскільки вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно встановлений частиною 1 статті 371 КАС України, а поняття "присудження виплати пенсії" не є тотожним поняттю "призначення пенсії".

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001) про визнання протиправним та скасування рішення за № 48 від 30.03.2023, зобов`язання до вчинення дій - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за № 48 від 30.03.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) призначити з 22.03.2023 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до ч.1 ст.86 Закону України "Про прокуратуру", зарахувавши при цьому до вислуги років період навчання з 01.09.1998 по 27.06.2003 як час проходження військової служби на посаді курсанта військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого в повному обсязі, період проходження служби в зоні проведення антитерористичної операції з 26.12.2014 по 08.04.2015 на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці та період роботи позивача на посаді слідчого з 30.07.2003 по 26.07.2004.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.