Справа № 480/3868/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 р.Справа № 480/3868/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Токар А.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Яковця Є.О.

представника відповідача: Литвиненка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2022, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 18.11.22 року по справі № 480/3868/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку, додаткової винагороди та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі за текстом також - відповідач, ГУНП в Сумській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області «По особовому складу» від 20.03.2022 в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області з 20.03.2022 на підставі рапорту ОСОБА_1 від 20.03.2022 та поновити на службі в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області з дати звільнення;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.03.2022 по день фактичного поновлення на роботі;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду, яка виплачується поліцейським відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за квітень-червень 2022 року в сумі 90000 гривень;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду, яка виплачується поліцейським відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», п.п. 1, 2 Розділу III Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за квітень-червень 2022 року в сумі 210000 гривень;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 50000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправним наказом.

31.10.2022 позивачем до Сумського окружного адміністративного суду подано клопотання про уточнення позовних вимог, згідно з яким позивач уточнив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що заявлено до стягнення з 20.03.2022, розмір якої за 7 календарних місяців та 11 робочих днів становить 109789,37 грн.

Крім цього, позивач уважав за необхідне уточнити розмір позовних вимог і в частині додаткової винагороди та збільшеної додаткової винагороди, яка виплачується поліцейським відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного етану», п.п. 1, 2 Розділу ІІІ Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», адже такі виплати здійснюються поліцейським щомісячно, а на момент подання позову позивачу не була відома тривалість розгляду цієї справи та дата судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись п. 3 ч. 2 ст. 180 КАС України, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, пункти 2, 3, 4 прохальної частини позовної заяви просив розглядати в редакції, викладеній таким чином:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.03.2022 по 01.11.2022 включно в сумі 109 789,37 грн;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 додаткову винагороду, яка виплачується поліцейським відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за квітень-жовтень 2022 року в сумі 210 000 грн;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду, яка виплачується поліцейським відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», п.п. 1, 2 Розділу Ш Методичних рекомендацій щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного етапу» за квітень-жовтень 2022 року в сумі 490 000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права; має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи. Наводить обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, зазначені ним у позовній заяві. Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач просив у рапорті звільнити зі служби саме 20.03.2022 не підтверджується матеріалами справи і ґрунтується виключно на припущеннях, оскільки позивач двічі висловлював своє бажання продовжити службу в поліції та звернувся з позовом про скасування наказу про звільнення.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження позивача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними, спростовуються положеннями чинного законодавства України та доказами, дослідженими під час судового розгляду. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивачем до Другого апеляційного адміністративного суду подано заяву про уточнення позовних вимог у частині стягнення з відповідача середнього заробітку, додаткової винагороди та збільшеної додаткової винагороди станом на день розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

У запереченнях на заяву про уточнення позовних вимог відповідач не погодився з вимогами позивача про стягнення середнього заробітку, додаткової винагороди та збільшеної додаткової винагороди з огляду на відсутність законних підстав для їх нарахування та виплати.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, представник відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1 , з 07.11.2015 по 20.03.2022 проходив службу в Національній поліції Україні на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Роменського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області (далі - Роменський РВП).

20.03.2022 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення з органів Національної поліції за власним бажанням (а.с. 53, І том).

Як установлено з рапорту ОСОБА_1 , поданого за його особистим підписом на ім`я начальника ГУНП через сектор кадрового забезпечення Роменського РВП, позивач просив звільнити його за власним бажанням з органів Національної поліції з 20.03.2022. Додаткового зазначено, що претензій з приводу звільнення не має.

Вказаний рапорт погоджений начальником Роменського РВП полковником поліції Андрієм Лещенко. Зброя позивачем здана 20.03.2022, що засвідчено підписом начальника сектору моніторингу Роменського РВП майором поліції ОСОБА_5.

20.03.2022 начальником Роменського РВП ГУНП в Сумській області складено та підписано подання про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, ураховуючи поданий позивачем рапорт.

Наказом ГУНП в Сумській області від 20.03.2022 за № 96 о/с відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 20 березня 2022 року (а.с. 52, І том).

Не погодившись з Наказом Головного управління Національної поліції в Сумській області «По особовому складу» від 20.03.2022 в частині звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

При цьому позивач стверджує, що з дня написання рапорту про звільнення від 20.03.2022 у нього було ще три місяці для прийняття кінцевого рішення щодо звільнення, оскільки фактично у рапорті від 20.03.2022 він лише попередив про своє звільнення, як це передбачено пунктом 68 Положення № 114, згідно з яким особи рядового і начальницького складу, що виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з того, що позивач скористався правом на звільнення за власним бажанням з погодженим строком звільнення, дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для визнання його протиправними та скасування в оскаржуваній частині.

Водночас суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про скасування оскаржуваного наказу, підстави для їх задоволення також відсутні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам учасників справи, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VІІІ поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 за № 580-VІІІ (далі також - Закон № 580-VІІІ) визначено основні обов`язки поліцейського, зокрема, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною другою статті 56 Закону № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону (частина перша статті 48 Закону № 580-VIII).

Частинами першою та другою статті 77 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням (пункт 7 частини першої вказаної статті). Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Аналіз указаних норм свідчить про те, що поліцейський може бути звільнений зі служби в поліції, зокрема, за власним бажанням, тобто на основі власного волевиявлення поліцейського, яке оформлюється відповідним рапортом. При цьому Законом № 580-VIII не врегульована процедура та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення.

Статтею 60 Закону № 580-VIII передбачено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначений Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 за № 114 (далі - Положення № 114).

Пунктом 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Отже порядок звільнення зі служби в поліції за власним бажанням визначено пунктами 63 і 68 Положення № 114, яке, з огляду на положення пункту 4 розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 580-VIII у частині, що не суперечить Закону № 580-VIII, є чинним спеціальним нормативно-правовим актом, яке регулює порядок проходження служби в поліції.

При цьому з аналізу пунктів 63 і 68 Положення № 114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням поліцейський повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення.

Верховний Суд України в постанові від 24.04.2014 у справі № 21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 Кодексу законів про працю України), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Така правова позиція підтримана Верховним Судом і в постановах від 05.02.2020 у справі № 819/744/16, від 20.05.2020 у справі № 804/868/16.

Отже до закінчення визначеного у статті 68 Положення № 114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до інформації, викладеної у рапорті начальника сектору превенції Роменського РВП майора поліції ОСОБА_4 установлено, що у період з 08 год 00 хв 19.03.2022 по 08 год 00 хв 20.03.2022 останній перебував у добовому чергуванні у Роменському РВП ГУНП в Сумській області.

У вказаному рапорті також зазначено, що дільничний офіцер поліції сектору превенції Роменського РВП ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_1 у період з 08 год 00 хв по 18 год 00 хв був задіяний для несення служби у пішому патрулі, а у період з 18 год 00 хв по 08 год 00 хв був задіяний для охорони адміністративної будівлі відділу поліції.

При цьому 19.03.2022 о 07 год 30 хв старший лейтенант поліції ОСОБА_1 перед заступанням на добове чергування пройшов цільовий інструктаж та отримав вогнепальну та автоматичну зброю.

Однак наступного ранку, 20.03.2022, близько 07 год 00 хв позивача виявлено з ознаками алкогольного сп`яніння, з огляду на що запропоновано пройти медичний огляд з метою встановлення чи спростування факту перебування у стані алкогольного сп`яніння під час проходження служби.

За результатами проведеного медичного огляду та відповідно до висновку виданого КНП «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» від 20.03.2022 за № 29 щодо результатів медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом препаратів, що знижують увагу, зафіксовано, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про такий факт повідомлено керівництво Роменського РВП.

20.03.2022 позивачем, ОСОБА_1 , особисто подано рапорт за особистим підписом на ім`я начальника ГУНП через сектор кадрового забезпечення Роменського РВП з проханням звільнити його за власним бажанням з органів Національної поліції з 20.03.2022. Додатково зазначено, що претензій з приводу звільнення - не має. Вказаний рапорт погоджений начальником Роменського РВП полковником поліції Андрієм Лещенко /т. 1 а.с. 53/.

20.03.2022 начальником Роменського РВП ГУНП в Сумській області складено та підписано подання про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, ураховуючи поданий позивачем рапорт.

Наказом ГУНП в Сумській області від 20.03.2022, № 96 о/с відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 20 березня 2022 року.

До матеріалів справи відповідачем додано рапорти Начальника СП Роменського РВП ГУНП в Сумській області майора поліції ОСОБА_4 та заступника начальника з превентивної діяльності Роменського РВП полковника поліції ОСОБА_3, які в рапортах зазначають, що о 07 годині ранку 20.03.2022 позивача виявлено у стані алкогольного сп`яніння, який в цей час ніс службу з вогнепальною зброєю. В результаті медичного огляду встановлено, що позивач дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння (висновок клінічної лікарні № 29 від 20.03.2022) /т. 1 а.с. 49, 50/.

В судовому засіданні у суді першої інстанції вказані свідки підтвердили свої пояснення та зазначили, що зважаючи на вказані обставини, позивачем самостійно складено рапорт 20.03.2022 про звільнення за власним бажанням. Ним же у рапорті вказано про звільнення його з 20.03.2022.

Представник кадрової служби Роменського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_2. також пояснила, що 20.03.2022 (вихідний день) її було викликано до відділення поліції, оскільки працівника ОСОБА_1 виявлено на службі у стані алкогольного сп`яніння. Як указала свідок ОСОБА_2 , з позивачем вже неодноразово проводилася бесіда з даного приводу і на цей раз позивачу було запропоновано написати рапорт на звільнення за власним бажанням. ОСОБА_1 у присутності свідка ОСОБА_2 написав самостійно рапорт, підписав його і просив звільнити з 20.03.2022. Претензій по службі не мав, про що зазначив у рапорті.

Як указували допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на наступний день позивач на службу не з`явився, зброю здав ще 20.03.2022. 21 березня 2022 року від позивача до Роменського РВП ГУН в Сумській області про відкликання рапорту на звільнення не надходило.

Разом з тим 21.03.2022 позивач перебував у приміщенні Роменського РВП і міг подати заяву про відкликання рапорту на звільнення, оскільки прибув до сектору кадрового забезпечення Роменського РВП, щоб здати посвідчення та спеціальний жетон. При цьому рапорту від 21.03.2022 про відкликання рапорту від 20.03.2022 «про звільнення за власним бажанням» подано не було, про бажання продовжити проходження служби в поліції у належний та законний спосіб повідомлено не було.

Окрім того, та обставина, що позивач мав намір саме звільнитись (а не попередити про звільнення) і щоб звільнення за його бажанням відбулося саме 20 березня 2022 року підтверджується тим, що зброя позивачем здана 20.03.2022, що засвідчено підписом начальника сектору моніторингу Роменського РВП майором поліції ОСОБА_5 і не заперечується самим позивачем. 21.03.2022 позивач здав посвідчення та спеціальний жетон до сектору кадрового забезпечення Роменського РВП.

Під час перебування у Роменському РВП позивачем жодних документів, а саме рапорту від 21.03.2022 про відкликання рапорту від 20.03.2022 «про звільнення за власним бажанням» подано не було, про бажання продовжити проходження служби в поліції у належний та законний спосіб повідомлено не було.

Щодо твердження позивача про направлення рапорту від 21.03.2022 (в якому йдеться про відкликання рапорту про звільнення від 20.03.2022) на електронну адресу ГУНП в Сумській області, то відповідачем надано до матеріалів справи лист № 1047/26/01-2022 від 20.06.2022 за підписом т.в.о начальника відділу документального забезпечення ГУНП в Сумській області, з якого вбачається, що 21.03.2022 на електронну скриньку ГУНП в Сумській області листи від ОСОБА_1 не надходили /т. 1 а.с. 58/.

Крім цього, відповідно до листа № 1346/27/02-2022 від 24.06.2022 /т. 1 а.с. 59/ за підписом т.в.о начальника управління інформаційної - аналітичної підтримки ГУНП в Сумській області встановлено: 21.03.2022 лист з адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу не міг бути доставлений у зв`язку з відключенням відомчого серверу домену su.npu.gov.ua, про що повідомляється сервером ukr.net відправнику. Щодо отримання листа з зазначеної адреси іншого дня станом на 22.06.2022 інформація в лог-файлах серверу відсутня; у період з 11 год. 00 хв. 24.02.2022 по 10.03.2022 поштовий сервер домену su.npu.gov.ua не працював у зв`язку із бойовими діями, тому поштова скринька в цей час не працювала і не мала змоги отримувати листи; причиною довгострокової непрацездатності відновлення роботи з 10.03.2022 поштового серверу є відновлення відомчої лінії мережі інтернет між містами Київ та Суми.

Відповідно до листа № 1502/12/2/02-2022 від 24.06.2022 за підписом заступника начальника управління кадрового забезпечення ГУНП в Сумській області рапорт ОСОБА_1 від 21.03.2022 про відкликання рапорту про звільнення поданого останнім 20.03.2022 не надходив.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач, стверджуючи про відкликання рапорту від 20.03.2022 шляхом надсилання рапорту від 21.03.2022, копію якого надає до матеріалів справи /а.с. 11, 1 том/, жодним чином не доводить, що цей рапорт належним чином відправлено та, головне - отримано адресатом, адже позивач, як особа зацікавлена у результатах розгляду рапорту від 21.03.2022, мала пересвідчитись у отриманні відповідного рапорту і зажадати результату його розгляду. Натомість позивач аж до травня 2022 року не переймався таким питанням, на службу не виходив, більше жодних клопотань нікуди не надсилав, чекав доки йому особисто вручать наказ про звільнення, замість того щоб самостійно здійснити заходи для отримання відповідного наказу про його звільнення. Тим часом у квітні 2022 року позивачем отримано додаткову винагороду, одноразову грошову допомогу, всі платежі, які належали йому при звільненні (відомості на виплату - а.с. 16, 19, 2 том). Зазначений час позивач на службу не виходив, не виконував і не міг виконувати свої посадові обов`язки.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується з критичною оцінкою твердження позивача на те, що у вказаному рапорті він жодним чином не пропонував відповідачу конкретної дати припинення служби в поліції.

Посилання позивача на те, що після отримання наказу про своє звільнення позивач подав до відповідача заяву про його скасування, а у подальшому звернувся з відповідним позовом до суду, не спростовує висновків суду першої інстанції, що подаючи рапорт про звільнення від 20.03.2022, позивач скористався правом на звільнення за власним бажанням з погодженим строком звільнення, а не попереджував про своє звільнення у майбутньому.

Обставини подання 21.03.2022 рапорту про відкликання рапорту про звільнення, про які зазначає позивач як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

З огляду на встановлені обставини, а також беручи до уваги те, що відповідачем доведено правомірність прийняття Наказу ГУНП в Сумській області від 20.03.2022 за № 96 о/с, в оскаржуваній частині, відповідні позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, додаткової винагороди та моральної шкоди є похідними від вимог про скасування оскаржуваного наказу, підстави для їх задоволення також відсутні.

Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши зазначені норми матеріального права та процесуального права, зокрема, щодо оцінки доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Щодо клопотань позивача про призначення експертизи, поданих до Сумського окружного адміністративного суду, колегія суддів зазначає, що з урахуванням обставин справи судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у їх задоволенні ухвалами від 03 серпня 2022 року та від 01 листопада 2022 року.

Клопотання про призначення експертизи подавалося позивачем і до суду апеляційної інстанції, який відмовив у його задоволенні з підстав, наведених в ухвалі від 09 травня 2023 року.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 по справі № 480/3868/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 12.05.2023 року