Справа № 260/1962/22
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/1962/22 пров. № А/857/4413/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року, прийняте суддею Гебеш С.А. о 14 годині 14 хвилині у місті Ужгороді, повний текст складений 06.02.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі Командувача військ Оперативного командування «Захід» про визнання контракту недійсним,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в особі Командувача військ Оперативного командування «Захід» про визнання Контракту про проходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, укладеного між Міністерством оборони України в особі Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » бригадного генерала ОСОБА_2 та громадянином України (військовослужбовець) ОСОБА_1 , молодшим лейтенантом запасу, підписаний з боку ОСОБА_1 12.01.2022 та з боку Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » бригадного генерала ОСОБА_2 14.01.2022 - недійсним.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 позов задоволено.

Суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта від 11 листопада 2022 №СЕ-19/114-22/19425-ПЧ, в якому зазначено, що два досліджувані підписи від імені ОСОБА_1 у п. 8 та п. 10 Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного між Міністерством оборони України в особі Командувача військ Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 14.01.2022 та ОСОБА_1 від 12.01.2022 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відтак, оскільки позивач не підписував спірного Контракту, волевиявлення ОСОБА_1 , як учасника правочину, а саме Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу не було вільним і не відповідало його внутрішній волі на вчинення такого правочину, то зазначене є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_1 ) подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що позивач звернувся з вимогою про визнання недійсним Контракту про проходження громадянина України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, мотивованою тим, що він цей договір не підписував, його умови не погоджував, проте з січня 2022 по травень 2022 позивач проходив військову службу за Контрактом, виконував обов`язки військової служби, на нього поширювалися всі права та обов`язки військовослужбовців, отримав чергове військове звання «лейтенант», а також грошове, речове, продовольче забезпечення і не оскаржував дії оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо неправомірності укладення з ним контракту про проходження військової служби та підроблення його підпису на Контракті про проходження військової служби.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 № 227/3760/19-ц зроблено правовий висновок про те, що виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За захистом своїх прав позивач повинен був звернутись у місячний строк з моменту, коли йому було вручено припис про з`явлення до Військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби за Контрактом, тобто в лютому 2022.

Просить скасувати рішення та суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що безпідставним є твердження апелянта щодо того, що позивач з січня 2022 по травень 2022 проходив військову службу за Контрактом, оскільки про такий йому відомо не було, так як такий він не підписував. І з моменту вручення йому припису про з`явлення до військової частини для проходження військової служби (17.01.2022 року) ним вживалися заходи для з`ясування підстав призову його на військову службу.

Звертає увагу на те, що про порушення свого права позивач дізнався 09.05.2022, в день, коли йому було вручено спірний Контракт. До суду звернувся 06.06.2022, тобто у строк, встановлений ч.5 ст.122 КАС України.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 січня 2022 позивачу ОСОБА_1 було вручено припис про з`явлення до Військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби за Контрактом осіб офіцерського складу.

09 травня 2022 позивачем отримано примірник Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного між Міністерством оборони України в особі Командувача військ Оперативного командування «Захід» бригадного генерала ОСОБА_2 та громадянином України (військовослужбовець) ОСОБА_1 , молодшим лейтенантом запасу, підписаний з боку позивача 12.01.2022 та з боку Командувача 14.01.2022.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Судом із матеріалів справи, зокрема із копії подання (датоване січень 2022) вбачається, що молодший лейтенант запасу ОСОБА_1 перебував на військовому обліку офіцерів запасу в 1-му відділі Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Закарпатської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.62-63).

06.01.2022 позивач звернувся до ТВО начальника 1-го відділу Мукачівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про прийняття його в добровільному порядку на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України. Подається до прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 5 років і призначення на посаду командир роти кадру НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони кадру НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України, штатна категорія «старший лейтенант», ВОС 0210003, штат №05/194-51, 17 тарифний розряд.

Також у вказаному поданні зазначено про те, що підставою є заява ОСОБА_1 від 06.01.2022 про прийняття його в добровільному порядку на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України терміном на 10 років та призначення на посаду командира кадру 1 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_2 (Вх. №69 від 08.01.2022).

Копія такої заяви наявна у матеріалах справи (а.с.64)

Відтак, на підставі вищезазначених матеріалів і було укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України па посадах офіцерського складу, укладеного між Міністерством оборони України в особі командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » бригадного генерала ОСОБА_2 та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач визнає, що 17 січня 2022 йому було вручено припис про з`явлення до Військової частини НОМЕР_2 для проходження військової служби.

Проте, лише 09 травня 2022 позивач звертається до Ужгородського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо неправомірних дій командування військової частини та підроблення підпису на Контракті про проходження військової служби, а 06 червня 2022 звертається до суду із позовною заявою про визнання Контракту про проходження військової служби недійсним.

Відтак, зазначене дає підстави для висновку суду про те, що за період з січня 2022 по травень 2022 позивач проходив військову службу за Контрактом, виконував обов`язки військової служби, отримував грошове забезпечення і не оскаржував дії оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо неправомірності укладення з ним Контракту про проходження військової служби та підроблення його підпису у вказаному ОСОБА_3 .

У матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву (а.с.57-61), в якому відповідач просить суд звернути увагу на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду із даним позовом, однак, судом першої інстанції жодним чином не надано зазначеному оцінки.

Апеляційний суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 31 березня 2020 у справі № 818/1121/17 з подібних правовідносин, де звернуто увагу на те, що судом взагалі не досліджувалось питання отримання Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу. При чому, зазначено, що в межах саме цієї справи слід враховувати характер спірного питання, яке хоча стосується проходження військової служби, але ж пов`язане з визнанням недійсним контракту, який є по суті адміністративним актом та за встановлених судами обставин, не був підписаний позивачем, що вказує на його не укладення. Тобто, в даному випадку може мати місце факт порушення прав, свобод та інтересів позивача щодо неотримання ним спірного контракту, що має триваючий характер.

Крім цього, колегія суддів зазначила, що в даному випадку питання строку звернення до суду повинно вирішуватися одночасно з вимогою про визнання недійсним Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31 березня 2020 у справі № 818/1121/17.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що з моменту вручення йому припису про з`явлення до військової частини для проходження військової служби (17.01.2022) ним вживалися заходи для з`ясування підстав призову його на військову службу, однак жодних доказів на підтвердження вказаного останнім не додано, і в матеріалах справи такі відсутні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на долучений до позовної заяви лист відповідь від 12.05.2022, наданий на звернення ОСОБА_1 від 05.05.2022 «№1605 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, де зазначено про те, що задовільнити рапорт останнього на теперішній час неможливо відповідно до пп.2 п.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де зазначено: звільнення військовослужбовця з військової служби при наявності у нього трьох і більше дітей віком до 18 років можливо у мирний час, та під час особливого періоду, крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначений рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації.

Зазначене дає підстави стверджувати, що на час подання такого звернення позивач був обізнаний про існування Контракту.

Відтак, все наведене вище дає підстави стверджувати про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду, передбаченого ч.5 ст.122 КАС України.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення постанови про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року у справі №260/1962/22 та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання контракту недійсним залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 12.05.2023 року.