Справа № 300/3333/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" травня 2023 р. справа № 300/3333/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Біньковської Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання відмови протиправною, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправною відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 4 протоколу від 18 лютого 2021 року №27; зобов`язати призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року в розмірі 158900,00 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот гривень).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги з підстав відсутності на час встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи (1995 рік) правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Позивач зазначає, що первинне встановлення йому групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією відбулося 06.09.1995, що підтверджується довідкою №009509, і ця дата є датою виникнення у позивача права на одноразову грошову допомогу, як це встановлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №300/797/20. Вважає, що відповідач при повторному розгляді заяви не врахував висновків суду у вказаній вище постанові і знову прийняв рішення, яким визнав відсутність на момент встановлення позивачу третьої групи інвалідності відповідної правової норми. Просить позов задовольнити.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно задоволення заявлених позовних вимог заперечує. Зазначає, що позивач у зв`язку із встановлення йому ІІІ групи інвалідності мав право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням на умовах, визначених Умовами державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців та військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №488. Вважає, що оскільки позивачу ІІІ групу інвалідності встановлено в 1995 році, після чого не виникло обставин з якими Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пов`язує право на отримання одноразової грошової допомоги (встановлення більшого відсотка втрати працездатності, встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі), ОСОБА_1 не має права на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід ІІІ групи на умовах Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також стверджує, що позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги є втручанням у дискреційні повноваження Міністерства оборони України (а.с.53).
Позивач скористався правом подання відповіді на відзив, в якій не погоджується із доводами відповідача з підстав, аналогічних позовній заяві. Також зазначає, що відповідачем двічі відмовлено йому у призначенні одноразової грошової допомоги з тих самих підстав, без врахування висновків суду апеляційної інстанції та прийнято повторне рішення, яке порушує його право на отримання грошової допомоги, передбачене законодавством України, тому вважає, що іншого захисту порушеного права на отримання зазначеної допомоги, як зобов`язати відповідача вчинити певні дії, немає (а.с.63).
Третя особа правом подати пояснення не скористалася.
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи, що Івано-Франківський обласний військовий комісаріат переформовано на Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки суд допустив заміну третьої особи в справі в порядку статті 52 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши в сукупності письмові докази, судом встановлено наступне.
За змістом військового квитка серії НОМЕР_1 від 09.04.1987, виданого Галицьким районним військовим комісаріатом Івано-Франківської області, ОСОБА_1 у період з 22.05.1987 по 28.04.1989 проходив строкову військову службу у Радянській Армії. В період з 04.11.1987 по 15.02.1989 ОСОБА_1 брав участь в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан в складі Військової частини № НОМЕР_2 (а.с.18).
Згідно свідоцтва про хворобу №1068 від 29.04.1989 виданого військово-медичною комісією 340-вого Окружного військового шпиталю, під час проходження військової служби в Афганістані ОСОБА_1 отримав поранення і з 06.03.1989 по 28.04.1989 проходив лікування в 340-вому Окружному військовому шпиталі ім. П. Ф. Боровського в м. Ташкент Узбекська РСР (а.с.26).
Відповідно до вказаного свідоцтва про хворобу ОСОБА_1 встановлено діагноз «пониження гостроти зору лівого ока до руху руки біля обличчя, внаслідок помутніння кришталика після проникаючого роговино-склерального поранення». Лікарською комісією встановлено, що «травма, отримана при виконанні обов`язку військової служби».
Згідно виписки із акту освідчення лікарсько-трудової експертної комісії серії Г №216097 від 28.04.1989 ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності (а.с.27).
Із вказаної виписки слідує, що 28.04.1989 проведено огляд ОСОБА_1 та вперше встановлено третю групу інвалідності на строк до 01 травня 1990 року, причина інвалідності травма, отримана при виконанні обов`язків військової служби (а.с.28).
Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 06.09.1995 за №0095209 ОСОБА_1 безстроково встановлена ІІI група інвалідності, причина інвалідності травма, отримана при виконанні обов`язків військової служби (а.с.29).
31.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського обласного військового комісаріату з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням III групи інвалідності, причиною якої є виконання обов`язків військової служби, для направлення цієї заяви з додатками до Міністерства оборони України. Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №143 від 01.11.2019 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення йому інвалідності в 1989 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням інвалідності.
Вказане встановлено рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 в адміністративній справі №300/797/20 та в силу приписів частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягає.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі №300/797/20 скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 9 протоколу від 01 листопада 2019 року № 143. Зобов`язано комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги, в зв`язку з встановленням III групи інвалідності, причиною якої є виконання обов`язків військової служби з урахуванням висновків суду.
Вказана постанова набрала законної сили 12.01.2021.
За змістом витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №27 від 18.02.2021 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначено, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 у справі № 300/797/20: скасовано пункт 9 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.11.2019 № 143; відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 , якого 28.04.1989 звільнено зі строкової військової служби та 28.04.1989 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія Г №216097 від 28.04.1989), а 06.09.1995 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок цієї ж причини (довідка MCEК серія 2-18 АС №009509 під 06.09.1995). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рн/99 (справа № 1-7/99) до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності ІІІ групи (1995 року), не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. У 1995 році було передбачено державне обов`язкове особисте страхування і ОСОБА_1 мав звернутися до Національної страхової компанії Оранта" за виплатою страхової суми (а.с.10).
Вказаний витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №27 від 18.02.2021 надісланий позивачу листом від 15.03.2021 №9/1/638 (а.с.11).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про надання допомоги 31.07.2019 та на час прийняття оскаржуваного рішення 18.02.2021) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно із частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі також Закон №2011-XII), в редакції, станом на час звернення позивача із заявою про отримання грошової допомоги 31.07.2019 та прийняття оскаржуваного рішення 18.02.2021, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У відповідності до частини 9 статті 16-3 Закону №2011-XII (в редакції, що діяла на час звернення позивача за отриманням допомоги 31.07.2019 та прийняття оскаржуваного рішення 18.02.2021) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (ч. 8 ст.16-3 Закону №2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі також - Порядок №975), який набрав чинності 24.01.2014.
Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331;
- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Приписами пункту 3 вказаного Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане із датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положеннями законодавства, яке було чинним саме на таку дату, та встановлювало, зокрема, порядок отримання і розмір одноразової грошової допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.11.2018 у справі №759/5707/16-а та від 29.04.2020 у справі №295/2741/17 та від 26.01.2023 у справі №240/5439/19.
В той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядками № 499 та № 975.
Із матеріалів справи слідує, що третю групу інвалідності позивачу встановлено медико-соціальною експертною комісією 06.09.1995, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяло станом на 06.09.1995, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ.
Згідно зі статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на день встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності, військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №488 від 19.08.1992 "Про Умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум" (надалі також Постанова №488, в редакції, станом на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності; втратила чинність 24.01.2014).
Як передбачено пунктами 1 - 3, 6 Постанови №488 державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України. Страхові платежі з державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, включаючи витрати Національної акціонерної страхової компанія "ОРАНТА" на його проведення в розмірі 6 процентів загальної суми цих платежів, перераховуються страхувальниками на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА". Розміри страхових платежів установлюються щорічно Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за погодженням з Мінфіном під час формування державного бюджету на наступний рік.
Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" виплачує страхові суми: а) у разі загибелі або смерті застрахованого його спадкоємцям у розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня на час загибелі або смерті; б) у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
Виплата страхових сум, зазначених у підпунктах "а" і "б", у зв`язку за настанням страхової події провадиться за вирахуванням раніше виплачених страхових сум за цю ж саму страхову подію. При цьому страхова сума з даного виду страхування виплачується незалежно від виплат за іншими видами страхування і виплат у порядку відшкодування збитків.
Вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії "ОРАНТА" протягом трьох років з дня настання страхової події (пункт 7 Постанови №488).
Виплата страхових сум провадиться у семиденний строк з дня одержання Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" усіх необхідних документів від застрахованого або його спадкоємців. У разі відмови у виплаті страхових сум Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" у такий же строк письмово повідомляє про це застрахованого або його спадкоємців і відповідні військові органи (підрозділи) із зазначенням мотивів відмови.
Спори між застрахованим (його спадкоємцями) і Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" щодо виплати страхових сум вирішуються в установленому законодавством порядку.
07.03.1996 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про страхування", абзацом 6 пункту 10 Прикінцевих положень якого передбачено прийняття закону з урегулювання питань заміни обов`язкового державного страхування на безпосереднє здійснення компенсаційної виплати з державного бюджету головними розпорядниками бюджетних коштів за цільовими платежами. До прийняття такого закону стосовно цих категорій працівників діють норми, встановлені законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють питання державного захисту цих категорій працівників.
На виконання зазначених вимог Законом України від 04 квітня 2006 року №3597-IV було внесено відповідні зміни і доповнення до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».
З 10.05.2006 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" №3597-1V від 04.04.2006, яким Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" викладено у новій редакції та визначено нові умови державного страхування і виплати в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та призваних на збори військовозобов`язаних.
Відповідно до частин 3, 4 статті 41 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону України №3597-IV від 04.04.2006) у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності.
Військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності за умов, передбачених частиною третьою цієї статті, виплачується одноразова грошова допомога в порядку, визначеному Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Законом України №328-V від 03.11.2006 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб", статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено у такій редакції:
"Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.
1. У разі загибелі (смерті) військовослужбовця Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, який перебував на кадровій військовій службі або проходив військову службу за контрактом, під час виконання ним обов`язків військової служби сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
2. У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
3. У разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори або для проходження служби у військовому резерві, під час виконання ним обов`язків військової служби сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового забезпечення загиблого (померлого) виходячи з окладу за військовим званням у запасі та максимального окладу за посадою, до якої він був приписаний в запасі, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
4. У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходить службу у військовому резерві, під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження зазначених зборів, служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення на умовах, визначених пунктом 3 цієї статті.
5. У разі загибелі (смерті) військовослужбовця строкової військової служби під час виконання ним обов`язків військової служби, сім`ї загиблого (померлого), а в разі її відсутності його батькам та утриманцям виплачується одноразова грошова допомога у розмірі десятирічного максимального посадового окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
6. У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
7. У всіх випадках розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця не повинен бути меншим від 100-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на час виплати цих сум.
8. Визначення ступеня втрати працездатності військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом у період проходження військової служби (зборів), служби у військовому резерві у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
9. Якщо військовослужбовці, військовозобов`язані або резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходять службу у військовому резерві, та члени їх сімей одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цією статтею, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими законами, виплата відповідних грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором особи, яка має право на отримання таких виплат".
Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.05.2008 №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» (надалі також Постанова №499).
Пунктом 2 Постанови №499 установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Пунктом 3 Постанови №499 визначено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №488, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284.
Із системного аналізу наведених норм права слідує, що ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності 06.09.1995 набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням (як це передбачено статтею 16 Закону 2011-ХІІ, в редакції чинній станом на 06.09.1995), на умовах, визначених Постановою №488.
Відповідно до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рн/99 у справі № 1-7/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Так, як зазначалося судом вище, відповідно до пункту 1 Постанови №488 державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, проводиться Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за рахунок коштів державного бюджету, що виділяються Міністерству оборони, Національній гвардії, Державному комітетові у справах охорони державного кордону, Міністерству внутрішніх справ, Службі безпеки та іншим військовим формуванням, що створені Верховною Радою України.
При цьому, пунктом 7 вказаної Постанови №488 передбачено, що вимоги щодо виплати страхової суми, зокрема, застрахований може пред`явити Національній акціонерній страховій компанії "ОРАНТА" протягом трьох років з дня настання страхової події.
Як встановлено судом, згідно довідки до акту огляду МСЕК від 06.09.1995 №0095209 позивачу 06.09.1995 безстроково встановлена ІІІ група інвалідності.
Оскільки, у 1995 році було передбачене державне обов`язкове особисте страхування, то позивач повинен був звернутися до страхової компанії "ОРАНТА" за виплатою відповідних страхових сум. Позивач мав реалізувати своє право на отримання відповідних страхових сум протягом трьох років з дня встановлення третьої групи інвалідності.
Суд зауважує, що пунктом 3 Постанови №499 передбачено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року №488.
Як слідує із матеріалів справи, позивач в період з 06.09.1995 по 31.07.2019 не вчинив жодних дій для реалізації свого права на отримання виплати страхових сум за страховим випадком, що стався до 01 січня 2007 року.
Крім того, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів зміни групи інвалідності чи ступеня втрати працездатності позивача після 1995 року, ОСОБА_1 такої інформації не надано.
Права на виплату одноразової грошової допомоги згідно зі Порядком № 975 позивач автоматично не набув, оскільки таке право безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положеннями законодавства, яке було чинним саме на той момент.
Так, пунктом 2 Порядку №975, який набрав чинності 24.01.2014, установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Таким чином, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги згідно із статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (вперше передбачена в редакції Закону України №328-V від 03.11.2006) на умовах, визначених Порядком №975, у позивача відсутнє, суд доходить висновку про правомірність дій та рішення відповідача, оформленого пунктом 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №27 від 18.02.2022, щодо відмови позивачу в призначенні одноразової допомоги.
Доводи позивача про те, що відповідач повторно відмовив йому в призначенні одноразової грошової допомоги з тих самих підстав, не врахувавши висновків Восьмого апеляційного адміністративного суду, наведених у постанові від 12.01.2021 в справі №300/797/20, є помилковими.
Так, за змістом вказаної постанови суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що моментом виникнення в ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги є 06.09.1995, тобто дата зазначена в довідці МСЕК №009509, натомість відповідачем протиправно застосовано законодавство чинне станом на 1989 рік. Питання про те, чи має позивач право на призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
У спірному випадку підставою прийняття оскаржуваного рішення відповідача є відмова позивачу в призначені одноразової грошової допомоги з тих підстав, що ОСОБА_1 не має права на її одержання, оскільки на час встановлення інвалідності ІІІ групи (1995 року), не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, в 1995 році було передбачено державне обов`язкове особисте страхування і ОСОБА_1 мав звернутися до Національної страхової компанії Оранта" за виплатою страхової суми.
Отже, відповідачем враховано зазначені вище висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладені в постанові від 12.01.2021 у справі №300/797/20. Відповідачем відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги позивачу з інших підстав.
Стосовно покликання позивача на висновки Верховного Суду, сформовані в постановах від 10.03.2015 у справі №21-563а14, від 22.03.2018 у справі №278/307/17, суд зазначає, що процитовані в позові окремі твердження Верховного Суду вирвані з контексту судових рішень без врахування обставин спірних правовідносин.
Так, в справі №278/307/17 позивачу була встановлена ІІІ група інвалідності в 2004 році, а в 2013 році встановлено ІІ групу інвалідності. Предметом спору в зазначеній справі була вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності в 2013 році та позивач звернувся до відповідача в межах трирічного строку.
Аналогічно, предметом спору в справі №21-563а14 була вимога нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу в зв`язку зі зміною групи інвалідності з третьої групи на другу групу, зміни відсотку втрати працездатності.
Тобто, висновки суду у вказаних справах сформовані за інших, ніж у цій справі обставин, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Також є помилковим твердження позивача про те, що на спірні правовідносини не розповсюджується трирічний термін звернення за отриманням одноразової допомоги, оскільки станом на час виникнення у ОСОБА_1 права на отримання такої допомоги, трирічний термін звернення був визначений пунктом 7 Постанови №488.
За таких обставин, заявлені позовні вимоги позивача є необґрунтовані, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ),

відповідач - Міністерство оборони України (, проспект Повітрофлотський, 6, м.Київ, 03168).

третя особа Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (код 07742609, вул. Довженка, 21, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76026).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.