Справа № 160/11385/22
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-1), в якій просить:
2. зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області:
- зарахувати кожен рік роботи ОСОБА_1 за один рік і шість місяців стажу за період роботи з 06.09.1982 по 22.09.1990 рік, в тому числі з 06.09.1982 року по 09.12.1982 року - кур`єром-прибиральницею Верхне-Ат-Уряхської селищної ради Ягоднінського району Магадансьої області, район Крайньої Півночі, з 10.12.1982 року по 17.03.1983 - відпустка по догляду за дитиною дошкільного віку, а з 18.03.1983 по 29.09.1990 року - на копальні імені Берзіна Ягоднінського гірничо-збагачувального комбінату об`єднання «СЕВЕРОВОСТОКЗОЛОТО», розташованого на території Магаданської області, район Крайньої Півночі, СРСР, як трудовий стаж в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі;
- зарахувати період трудової діяльності позивачки на посаді бухгалтера з 28.09.1993 по 30.12.1993 на державному підприємстві «МЕТАЛУГР-СПЕЦБУД»;
- зарахувати періоди здійснення позивачкою підприємницької діяльності з 01.01.2002 по 31.03.2002, та з 01.01.2003 по 31.03.2003 як фізичної особи, платника фіксованого податку.
Ухвалою суду від 03.08.2022 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
13.09.2022 року представник відповідача-1 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне. Основною умовою для кратного (пільгового) обчислення стажу на Крайній Півночі є факт укладення з працівником трудового договору про роботу в цих районах на відповідний термін. Позивачем не надано до органу пенсійного фонду трудові договори чи документи, які б підтверджували укладення з підприємством трудових договорів, стаж роботи з 06.09.1982 року по 09.12.1982 року, з 18.03.1983 року по 09.12.1985 року , з 11.12.1988 року по 22.02.1990 року в районах Крайньої Півночі обчислено в одинарному розмірі. До страхового стажу ОСОБА_1 на зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 04.03.1979 року з 28.09.1993 року по 30.12.1993 року, оскільки в наказі на прийняття наявне виправлення, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58). Період ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року та з 01.01.2003 року по 31.03.2003 року не зараховано до страхового стажу, оскільки згідно з довідкою від 22.12.2021 №100879/6/04-36-56-01-13, виданою ГУ ДПС у Дніпропетровській області, заявниця перебувала на загальній системі оподаткування та в індивідуальних відомостях про застраховану особу відомості про сплату страхових внесків за зазначений період відсутні.
Ухвалою суду від 22.11.2022 року залучено в якості співвідповідача по справі Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач - 2) та постановлено про розгляд справи спочатку.
Відповідач-2 своїм правом на подання відзиву не скористався, у встановлений судом строк відзив не надав.
Ненадання відповідачем-2 відзиву не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних доказів.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню 60 років 5 місяців, 01.02.2022 року звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності, заяву позивача розглянуло ГУ ПФУ у Вінницькій області.
Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 07.02.2022 року №94 у призначенні пенсії за віком позивачу відмовлено. Так, у рішенні встановлено, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років, вік заявника - 60 років 5 місяців. Необхідний страховий стаж становить 28 років, страховий стаж позивача - 24 роки 10 місяців 25 днів. До страхового стажу не зараховано: період трудової діяльності з 28.09.1993 року по 30.12.1993 року, відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 04.03.1979 року, оскільки в наказі на прийняття наявне виправлення. Відповідно до довідки ГУ ДПС у Дніпропетровській області №100879/6/04-36-56-01-13 від 22.12.2021 року, періоди ведення підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року та з 01.01.2003 року по 31.03.2003 року (перебування на загальній системі оподаткування), оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відомості за ці періоди відсутні та відсутні документи, що підтверджують сплату страхових внесків.

Вважаючи протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає таке.

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1) звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 Порядку №22-1 визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграфу «б» цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому пункт 7 Порядку №637 доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 року № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі». При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

З огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані: або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 7 червня 2018 року у справі № 173/637/17, від 3 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 554/1723/17 та від 21 серпня 2019 року у справі № 750/1717/16-а.

Матеріалами справи підтверджено, що при зверненні до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, позивачем надано трудову книжку НОМЕР_1 , в якій містяться такі записи:

- № 5 - 06.09.1982 - Верхнє-Ат-Уряхська селищна рада - прийнята на посаду кур`єра-прибиральниці сільради;

- №6 - 10.12.1982 - звільнена у зв`язку з доглядом за дитиною дошкільного віку;

- №7 - 18.03.1983 - об`єднання «Сєвєровостокзолото» - прийнята на приіск ім. Берзіна учнем електрослюсара по 1 розряду;

- №8 - 26.04.1983 - переведена заправщиком по 2 розряду;

- №9 - 10.10.1983 - переведена контролером по обліку електроенергії;

- №10 - 14.06.1984 - переведена прибиральницею;

- №11 - 01.12.1985 - переведена оператором паливно-мастильних матеріалів по 2 розряду;

- №12 - 13.10.1986 - переведена кочегаром котельної по 2 розряду;

- №13 - 15.02.1987 - переведена оператором паливно-мастильних матеріалів по 2 розряду;

- №14 - 01.06.1987 - переведена мотористом промприладів по 1 розряду;

- №15 - 03.11.1987 - переведена кочегаром водогрійних котлів по 2 розряду на зимовий період;

- №16 - 18.05.1988 - переведена мотористом промприладів;

- №17 - 13.10.1988 - переведена кочегаром водогрійних котлів на зимовий період;

- №18 - 17.05.1989 - переведена мотористом промприладів на літній період;

- №19 - 23.09.1989 - переведена кочегаром водогрійних котлів на зимовий період;

- №20 - 22.09.1990 - звільнена по закінченню строкового трудового договору.

Судом досліджено архівну довідку від 03.10.2019 року №С-60/1541, яка видана «Администрация Ягодинского городского округа Магаданской области», та містить інформацію, що позивач працювала в місцевості, прирівняної до району Крайньої Півночі: з 06.09.1982 року по 09.12.1982 року - кур`єром-прибиральницею Верхне-Ат-Уряхської селищної ради Ягоднінського району Магадансьої області, район Крайньої Півночі; з 10.12.1982 року по 17.03.1983 - відпустка по догляду за дитиною дошкільного віку; з 18.03.1983 по 22.09.1990 року - на копальні імені Берзіна Ягоднінського гірничо - збагачувального комбінату об`єднання «СЕВЕРОВОСТОКЗОЛОТО», розташованого на території Магаданської області, район Крайньої Півночі, СРСР.

Отже, трудовою книжкою позивача та архівною довідкою підтверджується, що позивач працювала в районах Крайньої Півночі з 06.09.1982 року по 09.12.1982 року та з 18.03.1983 по 22.09.1990 року, внаслідок чого вказані періоди роботи мають бути зараховані позивачу до страхового стажу з урахуванням кратності за один рік роботи - один рік і шість місяців.

Крім того, відповідач-2 в обґрунтування відмови у призначенні пенсії позивачу посилається на те, що до страхового стажу ОСОБА_1 на зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 04.03.1979 року з 28.09.1993 року по 30.12.1993 року, оскільки в наказі на прийняття наявне виправлення, що суперечить Інструкції №58.

Статтею 62 Закону № 1788-XII, пунктом 1 Порядку № 637, пунктом 1.1. Інструкція №58 передбачено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналогічні норми були закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162 (далі - Інструкція №162), яка діяла під час оформлення спірного запису в трудовій книжці позивача.

Так, пунктом 1.1. Інструкції №162 було передбачено (мовою оригіналу):

«Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».

Пунктами 2.1-2.3 Інструкції №162 було визначено (мовою оригіналу):

« 2.1. Заполнение трудовых книжек и вкладышей к ним производится на языке союзной, автономной республики, автономной области, автономного округа, на территории которых расположено данное предприятие, учреждение, организация, и на официальном языке СССР.

2.2. Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу.

В трудовую книжку вносятся: … сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение;…

2.3. Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).».

Суд зазначає, що обов`язок належного оформлення записів у трудові книжці покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

З долученої до матеріалів справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що виправлення, після цифр « 199» в трудовій книжці стосуються виключно року прийняття наказу про призначення до державного підприємства «Металург- спецбуд», але календарні день та місяць прийняття позивачки на роботу збігаються з датою запису за №23-28.09.1993 року. При цьому подальший запис №24 у вказаній у трудовій книжці передбачає дату звільнення позивачки - 30.12.1993. Отже, виправлення року видачі наказу №73 /к про прийняття на посаду бухгалтера не змінює обставин щодо року видачі вказаного наказу та року прийняття на роботу, адже у вказаний рік позивачка була звільнена з посади.

Таким чином, суд зазначає, що виявлений відповідачем-2 недолік може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже і не може впливати на права позивача на зарахування цього періоду до страхового стажу для призначення пенсії.

Щодо не зарахування до страхового стажу період ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року та з 01.01.2003 року по 31.03.2003 року суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 637, періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).

На підставі підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Згідно з долученої позивачем до матеріалів справи копії патенту серія ПАБ №362774, виданого 03.01.2002 року ДПІ в м. Новомосковську, ОСОБА_1 перебувала в правовому статусі платника фіксованого податку (вид діяльності - роздрібна торгівля) з 01.01.2002 року по 31.01.2002 року. Відповідно до штампів на зворотному боці вказаного патенту з 01.02.2002 по 31.03.2002 року термін дії патенту продовжено та 06.02.2002 року сплачено фіксований податок в сумі 100 грн. Також на зворотному боці патенті міститься штамп «термін дії подовжено», на якому зазначений період з 01.01. по 31.03.2003 року, сплачено 300 грн.

З листа Головного управління ДФС у Дніпропетровській області вих. № 8682/10-83-50 від 22.07.2019 року випливає, що в період з 01.01.2001 по 31.12.2011 року ОСОБА_1 була платником фіксованого податку.

З огляду на зазначене, період ведення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року та з 01.01.2003 року по 31.03.2003 року має бути зарахований до страхового стажу на підставі інформації з торгового патенту серія ПАБ №362774, виданого 03.01.2002 року про сплату фіксованого податку та листа Головного управління ДФС у Дніпропетровській області вих. № 8682/10-83-50 від 22.07.2019 року.

За наведених обставин суд приходить до висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача-2 щодо:

- не зарахування кожного року роботи ОСОБА_1 за один рік і шість місяців стажу за період роботи з 06.09.1982 року по 09.12.1982 року - кур`єром-прибиральницею Верхне-Ат-Уряхської селищної ради Ягоднінського району Магадансьої області, район Крайньої Півночі, з 18.03.1983 року по 22.09.1990 року - на копальні імені Берзіна Ягоднінського гірничо- збагачувального комбінату об`єднання «СЕВЕРОВОСТОКЗОЛОТО», розташованого на території Магаданської області, район Крайньої Півночі, СРСР, як трудовий стаж в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі;

- не зарахування до періодів роботи позивача на посаді бухгалтера з 28.09.1993 року по 30.12.1993 року на державному підприємстві «МЕТАЛУГР-СПЕЦБУД»;

- не зарахування до періодів підприємницької діяльності позивача з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року, та з 01.01.2003 року по 31.03.2003 року як платника фіксованого податку.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд зазначає, що позивач надала належний пакет документів на підтвердження трудової діяльності; відповідачем-2 відмовлено у призначенні пенсії за формальних обставин.

Відтак, відмова ГУ ПФУ в Вінницькій області про призначення пенсії позивачу, яка викладена у рішенні № 94 від 07.02.2022 року, є протиправною, а рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

З матеріалів справи встановлено, що станом на час звернення ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії, позивач досягла 60 років, мала страховий стаж (з урахуванням кратності обчислення періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 06.09.1982 року по 09.12.1982 року та з 18.03.1983 по 22.09.1990 року, зарахування періоду роботи в ДП «Металург-спецбуд» з 28.09.1993 року по 30.12.1993 року, зарахування періоду підприємницької діяльності, як платника фіксованого податку з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року та з 01.01.2003 року по 31.03.2003 року) більше 28 років.

Таким чином, позивач набула право на призначення пенсії за віком.

Разом з тим, суд зазначає, що ГУ ПФУ у Вінницькій області як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1, рішення якого про відмову в призначенні пільгової пенсії оскаржила позивач.

Викладене свідчить, що у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно зарахування спірних періодів до страхового стажу та призначення позивачу пенсії за віком.

З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню та з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області за заявою позивача зарахувати до страхового стажу позивача: з урахуванням кратності обчислення періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 06.09.1982 року по 09.12.1982 року та з 18.03.1983 по 22.09.1990 року; періоду роботи в ДП «Металург-спецбуд» з 28.09.1993 року по 30.12.1993 року; періоду підприємницької діяльності, як платника фіксованого податку з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року та з 01.01.2003 року по 31.03.2003 року.

При цьому, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 , є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1984,80 грн., що документально підтверджується квитанцією №0.0..1 від 28.07.2022 року.

Таким чином, враховуючи що адміністративний позов задоволено частково, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, рішенням якого порушені права позивача, на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у цій справі представляло Адвокатське бюро Бутенка Олексія «БІ ЕЙ СЕП-ГРУП» в особі адвоката Бутенко О. на підставі договору про надання правової допомоги №26-рд від 13.05.2022 року.

В пункті 4 розділу 5 Договору зазначено, що загальна сума гонорару за 1 годину роботи складає 1 500 грн за одну годину.

В пункті 7 розділу 5 Договору погоджено сторонами орієнтовний час роботи адвоката, включаючи представництво в суді: 10 годин та визначається за згодою сторін в розмірі 15 000 грн.

В пункті 8 розділу 5 Договору визначено, що Замовник зобов`язаний сплатити гонорар наступним чином: аванс 7000 грн до 15.05.2022 року.

Відповідно до меморіального ордеру №@2PL573332 від 13.05.2022 року Адвокатському бюро Бутенка сплачено за надання правової допомоги 7000 грн, проте платник - не позивач, а ОСОБА_2 .

Таким чином, суд не може взяти як доказ понесених витрат позивачем у цій справі меморіальний ордер №@2PL573332 від 13.05.2022 року.

З огляду на умови договору та принцип співмірності витрат, суд зазначає таке.

Пунктом 3 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, дана справа про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії є справою незначної складності та розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Ця обставина вказує на те, що витрати на професійну правничу допомогу у такій справі не можуть бути значними.

Розглядаючи обсяг наданої правничої допомоги та її вартість, суд зазначає, що вартість наданої допомоги є надто завищеною, оскільки спірні правовідносини вже врегульовані у рішеннях за наслідком розгляду аналогічних справ, вчинення адвокатом дій в межах цієї справи не зайняло великої кількості часу.

З огляду на зазначене, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

В той же час, оскільки позивач, у зв`язку із неправомірними діями відповідача, була змушена звернутися до суду за захистом порушеного права, у зв`язку з чим нею мають бути понесені витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності, суд приходить до висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (адреса: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 21910427), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 94 від 07.02.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 :

- кожен рік роботи ОСОБА_1 за один рік і шість місяців стажу за періоди роботи: з 06.09.1982 року по 09.12.1982 року - кур`єром-прибиральницею Верхне-Ат-Уряхської селищної ради Ягоднінського району Магадансьої області, район Крайньої Півночі; з 18.03.1983 року по 22.09.1990 року - на копальні імені Берзіна Ягоднінського гірничо-збагачувального комбінату об`єднання «СЕВЕРОВОСТОКЗОЛОТО», розташованого на території Магаданської області, район Крайньої Півночі, СРСР, як трудовий стаж в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі;

- період трудової діяльності ОСОБА_1 на посаді бухгалтера з 28.09.1993 року по 30.12.1993 року на державному підприємстві «МЕТАЛУГР-СПЕЦБУД»;

- періоди здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.2002 року по 31.03.2002 року, та з 01.01.2003 року по 31.03.2003 року як фізичної особи-підприємця, платника фіксованого податку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області:

- судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яності дві) гривні 40 копійок;

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар