Справа № 580/5487/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5487/22 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій ГАРАНЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 06.10.2022 № 30-63 «Про розгляд питання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО);

- зобов`язати Черкаську міську раду повторно розглянути питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , між домоволодіннями АДРЕСА_1 , площею 0,04 га громадянину ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства з урахуванням висновків в рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021, що вступило в законну силу 31.01.2022 в адміністративній справі №580/2749/21.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі № 580/2749/21 зобов`язано Черкаську міську раду повторно розглянути питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , між домоволодіннями 37-39, площею 0,04 га та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

Втім, Черкаська міська рада, не виконуючи законного рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 прийняла незаконне рішення від 06.10.2022 № 30-63, яким відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки посилаючись на підзаконні нормативно- правові акти, що датовані 2021 - 2022 роками.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач, приймаючи 06.10.2022 рiшення №30-63 не врахував висновків Черкаського окружного адмiнiстративного суду у справі № 580/2749/21, та на відповідній сесії розглядалось питання вiдмови ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо вiдведення земельної дiлянки не на момент звернення позивача iз заявами вiд l1.02.2020 та вiд 22.07.2020, а на момент прийняття свого рiшення вiд 06.10.2022, що не вiдповiдає висновкам суду, викладеним в рiшеннi вiд 16.08.2021.

На думку апелянта, відповідач, при повторному розглядi питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо вiдведення земельної дiлянки позивачу, мав розглянути питання на тих самих пiдставах i умовах, вiдповiдно до чинної (на час звернення ОСОБА_3 ) мiстобудiвної документацiї, а не на пiдставах i умовах чинної мiстобудiвної документацiї на момент прийняття повторного незаконного рiшення про вiдмову в наданнi дозволу нa розроблення документації, в яку вже були внесені змiни.

У відзиві на апеляційну скаргу третьою особою зазначено про те, що оспорюване рішення є законним та таким, що не підлягає скасуванню, враховуючи невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем звернуто увагу на те, що рішення Чернігівської міської ради прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, та позивачем не було наведено підстав, які б свідчили про його неправомірність.

Подане до суду апеляційної інстанції позивачем клопотання про необхідність розгляду справи у відкритому судовому засіданні за участю представника позивача колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи, що позивачем пред`явлено вимоги, які у відповідності до частини шостої статті 12 КАС України належать до справ незначної складності, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 дану справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

При цьому, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З урахуванням предмету спору та тієї обставини, що відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сторони не позбавлені права подати будь-які письмові пояснення та докази в підтвердження власної позиції, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), з огляду на положення п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Як наслідок, клопотання позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції також не підлягає задоволенню з огляду на розгляд справи у порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Черкаської міської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0400 га у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Однак, рішеннями Черкаської міської ради №4-138 від 25.02.2021 та № 4-110 від 25.02.2021 позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0400 га.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі № 580/2749/21 визнано протиправними та скасовано рішення Черкаської міської ради від 25.02.2021 № 4-110 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО) та № 4-138 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО). Зобов`язано Черкаську міську раду повторно розглянути питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,04 га громадянину ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі № 580/2749/21, Черкаська міська рада прийняла рішення від 06.10.2022 №30-63 «Про розгляд питання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , між домоволодінням 37-39 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)», яким відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_2 , між домоволодінням 37-39 орієнтовною площею 0,0400 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), керуючись частиною сьомою ст. 118 Земельного кодексу України та враховуючи невідповідність місця розташування частини земельної ділянки вимогам містобудівної документації міста Черкаси і вимоги п. 6.1.32 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова території».

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем встановлено невідповідність місця розташування об`єкта містобудівній документації спірної земельної ділянки, що у відповідності до частинни сьомої ст. 118 ЗК України є прямою вказівкою закону для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, тому оспорюване рішення було прийнято в порядку та у спосіб передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

У силу вимог статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, громадяни, які зацікавлені у реалізації свого права на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, звертаються до відповідної сільської, селищної, міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, яку орган місцевого самоврядування зобов`язаний розглянути у місячний строк.

У відповідності до частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду може бути оскаржена до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята вказаної статті).

Отже, вказаними нормами визначено підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання, зокрема, для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких такі органи приймають рішення про погодження чи відмову в погодженні проекту землеустрою.

При цьому, при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Таким чином, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) наведеним вище вимогам.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі № 580/2749/21 визнано протиправними та скасовано рішення Черкаської міської ради від 25.02.2021 № 4-110 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_3 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО) та № 4-138 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО). Зобов`язано Черкаську міську раду повторно розглянути питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,04 га громадянину ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 по справі № 580/2749/21, Черкаська міська рада прийняла рішення від 06.10.2022 №30-63 «Про розгляд питання щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , між домоволодінням 37-39 громадянину ОСОБА_1 (вільна земельна ділянка, учасник АТО)», яким відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в АДРЕСА_2 , між домоволодінням 37-39 орієнтовною площею 0,0400 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), керуючись частиною сьомою ст. 118 Земельного кодексу України та враховуючи невідповідність місця розташування частини земельної ділянки вимогам містобудівної документації міста Черкаси і вимоги п. 6.1.32 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова території».

Як вбачається з оскаржуваного рішення Черкаської міської ради № 30-63 від 06.10.2022, на земельну ділянку за адресою: м. Черкаси, вул. Весела, між домоволодінням 37-39 наявні наступні містобудівні обмеження: реалізація містобудівної документації (територія парків та скверів - 30%, територія вулично-дорожньої мережі - 70%); невідповідність вимог ДБН (граничний розмір площі земельних ділянок, які надаються громадянам для нового житлового будівництва має становити не менше 500 кв.м. для індивідуальної забудови); охоронна зона пам`яток археології міста Черкаси; зона заповідної території «Черкаські берегові схили»; зона регулювання забудови; містобудівні потреби не відповідають діючій містобудівній документації міста Черкаси.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

У силу вимог статті 1 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту, план зонування території (зонінг) - містобудівна документація, що визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон; функціональна зона території - визначена комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, генеральним планом населеного пункту, планом зонування території частина території територіальної громади, щодо якої визначений певний набір дозволених (переважних (основних) та супутніх) видів цільового призначення земельних ділянок та відповідно до законодавства встановлені обмеження у використанні земель у сфері забудови.

Згідно частини першої статті 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

У свою чергу, рішенням Черкаської міської ради від 29.12.2011 № 3-505 був затверджений Генеральний план міста Черкаси.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Нормами статті 18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Так, рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 № 2-513 був затверджений План зонування території міста Черкаси, визначає умови та обмеження використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Позиція щодо обов`язковості дотримання вимог містобудівної документації, викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 826/13852/17, де зазначено: «Неухильне дотримання містобудівної документації є основою забезпечення правопорядку у сфері містобудування.

Саме тому згідно частини другої статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування».

У подальшому, 13.05.2021 рішенням Черкаської міської ради №5-318 «Про затвердження містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану міста Черкаси (Актуалізація)» було затверджено відповідні зміни до Генерального плану м. Черкаси.

Відповідно до актуалізації Генерального плану на спірній земельній ділянці передбачена територія парків та скверів та вулично-дорожня мережа.

Вулично-дорожня мережа - це система транспортних і пішохідних зв`язків між елементами планувальної структури міста та частинами його території, яка призначається для організації руху транспорту і пішоходів, прокладання інженерних комунікацій та благоустрою. До вулично-дорожньої мережі відносять наступні об`єкти - мережу вулиць, доріг загального користування, внутрішньоквартальних та інших проїздів, тротуарів, пішохідних і велосипедних доріжок, а також набережні, майдани, площі, вуличні автомобільні стоянки з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху тощо.

При цьому, Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 № 105 затверджено Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України (далі - Правила № 105).

Відповідно до розділу 1 Правил № 105 - ці Правила визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини. Правила розроблені з метою охорони та збереження зелених насаджень у містах та інших населених пунктах (далі - зелені насадження) і утримання їх у здоровому впорядкованому стані, створення та формування високодекоративних, стійких до несприятливих умов навколишнього природного середовища насаджень. Правила є обов`язковими для виконання всіма установами, підприємствами, організаціями та громадянами, які займаються проектуванням, створенням, ремонтом і утриманням зелених насаджень, розташованих на територіях населених пунктів України.

Згідно з пунктом 2.1 розділу 2 Правил № 105 парк - самостійний архітектурно-організаційний комплекс площею понад 2 га, який виконує санітарно-гігієнічні функції та призначений для короткочасного відпочинку населення. Залежно від характеру і призначення вони діляться на парки культури і відпочинку, районні, спортивні, дитячі, дендрологічні, історичні, національні, меморіальні, етнографічні парки-музеї, історичні, виставкові, зоологічні, аерофітотерапії тощо; сквер - упорядкована й озеленена ділянка площею від 0,02 га до 2,0 га, яка є елементом архітектурно-художнього оформлення населених місць, призначена для короткочасного відпочинку населення.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Правил № 105 до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів належать: парки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, гідропарки, лугопарки, лісопарки, буферні парки, районні сади; дендрологічні парки, національні, меморіальні та інші; сквери; міські ліси; зони рекреації; зелені насадження в охоронних та санітарно-захисних зонах, зони особливого використання земель; прибережні зелені насадження; зелені насадження прибудинкової території.

У силу вимог підпункту 4.1 розділу 4 Правил № 105 об`єкти благоустрою зеленого господарства використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони і утримання відповідно до цих Правил.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність місця розташування вищевказаної земельної ділянки за адресою: м. Черкаси, по вул. Веселій містобудівній документації, а саме: вимогам Генерального плану міста та Плану зонування території м. Черкаси.

У свою чергу, невідповідність місця розташування об`єкта містобудівній документації вказаної вище земельної ділянки, що у відповідності до частини сьомої статті 118 ЗК України є прямою вказівкою закону для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, тому на підставі вищенаведеного оспорюване рішення було прийнято в порядку та у спосіб передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Доводи апелянта про те, що відповідачем не виконано рішення Черкаського окружного адміністративного суду 16.08.2021 по справі № 580/2749/21, яким зобов`язано Черкаську міську раду повторно розглянути питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,04 га громадянину ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду, як на підставу скасування рішення від 06.10.2022 №30-63, колегія суддів оцнює критично, зважаючи на наступне.

Так, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 14.07.2022, встановлено судовий контроль за виконанням рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 580/2749/21 шляхом зобов`язання Черкаської міської ради подати до Черкаського окружного адміністративного суду звіт про виконання вказаного рішення в десятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

У подальшому, ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 прийнято звіт Черкаської міської ради про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 580/2749/21.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Вказані обставини свідчать про те, що рішення у справі № 580/2749/21 згідно прийнятого у межах справи звіту на час звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду було виконано, що спростовує доводи скаржника про його невиконання.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук