Справа № 620/2462/23
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року Чернігів Справа № 620/2462/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Заяць О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» звернулось до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22.02.2023 № 354450.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у водія автотранспортного засобу - ОСОБА_1 24.01.2023 були наявні всі документи передбачені чинним законодавством для особи, що здійснює перевезення вантажу для власних потреб. Чинне законодавство зобов`язує мати товарно-транспортну накладну тільки на перевезення автотранспортом на договірних умовах. Позивач у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому за встановлених обставин притягнення СТОВ «ІНТЕР» до відповідальності за порушення вимог цього закону є протиправним. Порядок облаштування транспортного засобу тахографом передбачено законодавством лише для осіб, які надають послуги з перевезення вантажів та пасажирів. Також вказав, що штраф передбачено за відсутність особистої картки водія до цифрового тахографа при наданні послуг з перевезення вантажів, натомість СТОВ «ІНТЕР» не надавало послуг з перевезення вантажів і такими послугами не користувалося.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач надав до суду відзив на позов, у якому заперечував щодо позовних вимог та вказав, що позивач є автомобільним перевізником, який здійснював перевезення вантажу, що відповідає приписам статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», та, відповідно до положень Закону № 2344-ІП повинен забезпечувати водія необхідною документацією для здійснення вантажних перевезень. Зазначив, що при перевезеннях на договірних засадах та перевезеннях для власних потреб перелік необхідних документів різний. При перевезеннях вантажу на договірних засадах потрібна товарно-транспортна накладна (ТТН), а для власних потреб - накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.09.2000.

Видами економічної діяльності СТОВ «ІНТЕР», є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); розведення великої рогатої худоби молочних порід; розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; розведення свиней; допоміжна діяльність у рослинництві; допоміжна діяльність у тваринництві, післяурожайна діяльність; виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; складське господарство.

З метою забезпечення власної господарської діяльності, на власному транспортному засобі марки MAN TGX 184440, державний номерний знак НОМЕР_1 24.01.2023 СТОВ «ІНТЕР» здійснювало перевезення зернових культур з орендованих земельних ділянок що розташовані в с. Іваниця, Прилуцького району, Чернігівської області до власного зернового складу в м. Ічня, Прилуцького району, Чернігівської області.

24.01.2023 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки MAN TGX 18.440, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) була проведена у строк, визначений щотижневим графіком проведення рейдових перевірок Відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області у період з 23.01.2023 по 29.01.2023 та відповідно до направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) № 006972 від 20.01.2023.

Відповідачем було складено акт № 345598 від 24.01.2023, в якому зазначено, що під час перевірки транспортного засобу MAN TGX 184440/BODEX KIS 3WA, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , що належить СТОВ «ІНТЕР» було встановлено, що при перевезенні вантажу у водія - ОСОБА_1 на момент проведення перевірки відсутні документи визначені статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: товаротранспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж та відсутня особиста картка водія до цифрового тахографа, чим порушено вимоги абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Під час перевірки водієм були надані посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Водій ОСОБА_1 з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився, про що зазначено державним інспектором у самому акті.

30.01.2023 позивачу було направлено повідомлення про розгляд справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт із зазначенням часу 22.02.2023 з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. і місця розгляду справи.

Повідомлення про розгляд справи позивачем отримане 07.02.2023, про що свідчить зворотнє повідомлення.

За результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) у Чернігівській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 22.02.2023 № 354450, якою на СТОВ «ІНТЕР» накладено штраф у розмірі 17000,00 грн, відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі Закон, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до положень статті 48 Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення вантажних перевезень не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 18 Закону з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням;

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до пунктів 2, 19 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно із пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону установлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пункту 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі Положення №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тон повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі Інструкція).

При цьому, саме автомобільний перевізник несе відповідальність за належне використання водіями вимог Інструкції щодо експлуатації тахографів.

Відповідно до статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Як встановлено у частині четвертій статті 217 Господарського кодексу України господарські санкції застосовуються у встановленому законом по рядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

До адміністративно-господарських санкцій належить й адміністративно-господарський штраф.

Відповідно до статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, підставою для притягнення учасника господарських відносин до господарсько-правової відповідальності є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.02.2023 №354450 зафіксоване порушення - перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачається, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У поданому позові СТОВ «ІНТЕР» зазначає, що не є перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», тому притягнення товариства до відповідальності за порушення вимог цього закону є протиправним.

Твердження позивача про те, що він здійснював перевезення власного вантажу з метою здійснення власної господарської діяльності у цьому випадку жодним чином не спростовує факту вчинення порушення законодавства про автомобільний транспорт. При перевезенні вантажу для власних потреб у автомобільного перевізника має бути документ на вантаж та документи, які б підтверджували саме переміщення вантажу в межах підприємства позивача, тощо.

Наданий водієм подорожній лист не є документом на вантаж.

Так, відповідно до Закону України від 05.07.2011 № 3565-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" у текстах законів України "Про автомобільний транспорт", «Про дорожній рух» та «Про поліцію» вилучено посилання на подорожні листи будь-яких автотранспортних засобів, у тому числі вантажних автомобілів.

Отже, підприємства, які експлуатують автотранспортні засоби, мають право не виписувати водіям подорожні листи. За необхідності підприємства самостійно приймають рішення стосовно використання подорожніх листів у своїй господарській діяльності.

Перелік документів, які мають бути у підприємства, що використовує вантажний автотранспорт, затверджений постановою КМУ від 25.02.2009 № 207.

Пунктом 1.3. Положення № 340 встановлено, що вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Пунктом 1.4. Положення № 340 встановлено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв.

Пунктом 1.3. Інструкції № 385 встановлено, що ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Тож враховуючи, що позивач є суб`єктом господарювання, а не фізичною особою, і він здійснював перевезення вантажу з використанням праці найманого водія, то дія норм Положення № 340 та Інструкції № 385 розповсюджується на цей вид правовідносин. Також слід зазначити, що перевезення вантажу здійснювалось на транспортному засобі, який належить на праві власності позивачу. Суд зауважує, що товарно-транспортної накладної або іншого документу на вантаж та картки водія до цифрового тахографа у водія не було, у зв`язку з чим, відповідачем правомірно винесено акт від 24.01.2023 № 345598.

Таким чином, наявний у матеріалах справи акт є належним та допустимим доказом вчинення позивачем порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» та є підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, доходить висновку, що у задоволенні позову сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР», вул.Бунівка,166,м.Ічня,Чернігівська область,16703, .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Чернігівській області, вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150, .

Повний текст рішення суду виготовлений 10 травня 2023 року.

Суддя О.В. Заяць