Справа № 420/192/23
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/192/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст.262 КАС України

До суду від ОСОБА_1 надійшла заява про зміни до позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення від 10.11.2022 № 73 про відмову у задоволені заяви про перерахунок пенсії по втраті годувальника на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 20.09.2022 № 5-1910/22вих, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з 01.10.2022 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 20.09.2022 № 5-1910/22вих.

Позов та відповіді на відзив обґрунтовані позивачем тим, що з вересня 2007 року вона перебуває на пенсійному обліку як одержувач пенсії по втраті годувальника, 17.10.2022 року звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 29.09.2022 № 5-1910/22вих, виходячи із розміру заробітної плати на відповідній посаді державного службовця (суддівської винагороди), яку обіймав померлий годувальник, на що отримала відмову. Позивач вважає, що вона має право на перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника, виходячи з розміру заробітної плати на відповідній посаді державного службовця (суддівської винагороди), яку обіймав померлий годувальник, обчисленої згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

З відзивів на позовну заяву вбачається, що відповідачі позов не визнають та вказують, що Законом України від 10.12.2015 «Про державну службу» № 889 не передбачено можливість здійснення перерахунків уже призначених пенсій державним службовцям, а форма довідки від 29.09.2022 № 5-1910/22 не відповідає вимогам норм постанови правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3, вимога щодо зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з 01.10.2022 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження Пенсійного фонду України.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Пенсійного фонду України в Одеській області та з 26.09.2007 року отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2 , яку обчислено відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ при страховому стажі годувальника 35 років 11 місяців (стаж враховано по 29.12.1994), в тому числі додатковому стажі 30 років 2 місяці, в тому числі стаж державної служби - 3 роки 4 місяці, стаж на посаді судді - 16 років 9 місяців, із розрахунку 70 % від заробітної плати 4094,48 грн., та її розмір становить 3052,14 грн., де розмір пенсії по втраті годувальника - 2866,14 грн., фіксована індексація - 186,00 грн.

17.10.2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника в довільній формі на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 29.09.2022 року № 5-1910/22 вих.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 21.10.2022 року за вих. № 17428-15555/З-02/8-1500/22 повідомило позивача, що необхідно звернутися до відділу обслуговування громадян та надати паспорт громадянина України, РНОКПП та довідку про суддівську винагороду від 29.09.2022 року № 5-1910/22.

28.10.2022 року позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 29.09.2022 року № 5-1910/22.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву від 28.10.2022 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області під час розгляду поданих документів було встановлено, що позивачка перебуваєте на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника обчислену з урахуванням положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ. У зв`язку з набранням чинності з 01.05.2016 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII скасовано, зокрема статтю 37-1 Закону № 3723 порядок і умови перерахунку пенсій державним службовцям (пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3723). Пенсії призначені згідно із Законом № 3723, перераховуються у випадках, якщо до складу пенсійної виплати державного службовця входять надбавки, підвищення, доплати тощо, які визначаються залежно від розміру прожиткового мінімуму. Форма довідки від 29.09.2022 № 5-1910/22 не відповідає вимогам норм постанови правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.11.2022 року № 73 позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Згідно положень ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (в редакції, що діяла станом на час призначення пенсії) у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Згідно з положеннями ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (в редакції, що діяла станом на час призначення пенсії) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

01.05.2016 року набрав чинності Закон України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу», ч.1 ст.90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пп.1 п.2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визнати такими, що втратили чинність Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Тобто, з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані з пенсійним забезпеченням державних службовців.

При цьому, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Відповідно до ч.3 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, що діяла станом на час звернення за перерахунком пенсії) з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

З урахуванням зазначеного, станом на час звернення позивача до відповідача нормами діючого законодавства не було передбачено право на перерахунок пенсії, призначеної на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, виходячи з грошового забезпечення діючих державних службовців.

Суд зазначає, що відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Суд звертає увагу, що як вже було зазначено вище право на пенсію позивачка набула не на підставі ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, за якою вона просить здійснити її перерахунок, а на підставі зовсім іншої законодавчої норми - ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

В даному випадку зміна та втрата чинності ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ є зміною законодавства, що у свою чергу змінює соціально-економічні права певного кола осіб.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Також, під час розгляду справи суд встановив, що довідка Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області від 29.09.2022 року № 5-1910/22 містить інформацію про суддівську винагороду по посаді голови Березівського районного суду Одеської області, на якій працював померлий чоловік позивачки ОСОБА_2 до 02.01.1995 року, яку обчислено відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з ч.3 та ч.4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням зазначеного, саме довічне грошове утримання судді у відставці підлягає перерахунку у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, позивачка фактично просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, виходячи з суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, обчисленої відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що не передбачено нормами діючого законодавства.

Що стосується посилань позивача на правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 31.05.2021 року у справі № 569/10026/16-а, то суд зазначає, що спірним питанням у тій справі було правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після втрати ним чинності на підставі Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889-VIII.

Верховний Суд в цій постанові від 31.05.2021 року у справі № 569/10026/16-а погодився із судом першої інстанції, що станом на день смерті чоловіка позивач мала право на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, а тому подальші зміни до законодавства не позбавляють її зазначеного права.

Разом з цим, у справі за позовом ОСОБА_1 не є спірним питанням її право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після втрати ним чинності на підставі Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889-VIII.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 23.12.2022 року № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018(5462/17) за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ зі змінами, та визначено, що підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами, а також вказано про необхідність Верховній Раді України внормувати перерахунок розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

Тобто, як на час звернення позивача до пенсійного органу, так і на час розгляду справи унеможливлюється перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що рішення від 10.11.2022 року № 73 про відмову в перерахунку пенсії прийняте в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Доводи позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження впродовж розгляду справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами. Адже, згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачі довели суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА

.