Справа № 260/1230/23
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

09 травня 2023 року м. Ужгород№ 260/1230/23
11:47 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Шестак Н.В.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник позивача: адвокат Репарюк Олеся Василівна,

відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області - представник Зоркін Ростислав Васильович,

відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в особі представника Репарюк Олесі Василівни (90600, Закарпатська область, м. Рахів, вул. Вербник,6/11) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22в, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 09 травня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 12 травня 2023 року.

06 березня 2023 року ОСОБА_1 через уповноваженого представника ОСОБА_2 , звернулася із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, якою просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення №94 від 02.06.2022 року Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійною фонду України в Волинській області, зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі «Росме», що був розташований в Латвійській Республіці з 28.07.1980 по 10.09.1989; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.05.2022 року, а саме з дня звернення позивачки до ГУ Пенсійною Фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії.

07 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній адміністративній справі. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області належним чином засвідчені копії відмовних матеріалів щодо призначення пенсії ОСОБА_1 .

04 квітня 2023 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 1 про залишення позовних вимог без розгляду. Повторно витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області належним чином засвідчені копії відмовних матеріалів щодо призначення пенсії ОСОБА_1 .

09 травня 2023 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача 2 про закриття провадження у справі.

1. Позиції сторін.

Позивачка свої позовні вимоги аргументувала тим, що у трудовій книжці ОСОБА_3 , серії НОМЕР_2 заповненій 02.04.1984 містяться записи, які підтверджують, що позивачка з 28.07.1980 по 10.09.1989 була членом колгоспу «Росме», де працювала дояркою. Окрім того, той факт, що позивачка в період з 28.07.1980 по 10.09.1989 була членом колгоспу «Росме» та працювала в ньому, підтверджується й копією профспілкового квитка №00913200 та копієюоблікової картки члена профспілки. Окрім того, в самій ж архівній довідці Національного Архіву Латвії. №LV_LNA_VAZVA-6.2.5 4518 на яку посилається відповідач 2 у рішенні про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком, зазначено що вказана довідка видрана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто із зазначенням по-батькові та дати народження заявниці. На підставі міжнародних договорів і угод, підписаних між Латвійською Республікою та Україною, держави визнають трудовий стаж на території України та Латвійської Республіки. Також документи про освіту, про проходження військової служби тощо визнаються обома сторонами в оригіналі взагалі без легалізації. Водночас до пенсійних правовідносин застосовують законодавство тієї держави, де майбутній пенсіонер постійно проживає, а не законодавство держави громадянства. Слід зазначити, що страховий стаж, який був отриманий особою до 1991 року, незалежно від того, на чиїй території договірних сторін, зараховується незалежно від сплати внесків соціального страхування та враховується під час призначення і нарахування пенсії на території обох сторін за умови, що одна зі сторін уже не здійснює виплат пенсій за вказані періоди. За умовами міжнародної угоди, якщо в особи виникало право на пенсію лише після нарахування стажу, отриманого на території обох договірних держав, то пенсія нараховується від кожної країни пропорційно набутому на її території стажу.

28 березня 2023 року відповідачем 1 до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсій бекофісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Розглянувши документи подані для призначення пенсії ОСОБА_1 , Головним управлінням в Волинській області (структурного підрозділу, що розглядав заяву позивача за принципом екстериторіальності), встановлено, що загальний страховий стаж відповідно до ст.24 Закону України від 09.07.2003 p. №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 26 років 1 місяць 2 дні. Наявного стажу роботи є недостатньо для призначення пенсії за віком. Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в діючій редакції) жінки 1961 року народження, мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу роботи з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, який необхідний позивачу для призначення пенсії Головним управлінням в Волинській області прийнято рішення за №84 від 05.05.2021 р. про відмову у призначенні пенсії. До страхового стажу роботи позивачу не врахований період роботи в колгоспі з 28.07.1980 р. по 10.09.1989 р. згідно довідки про вироблені трудодні в колгоспі «Росме» №LV LNA VAZA-6.2.5/4518 від 07.08.2015 р. виданої Національним архівом Латвії, оскільки в довідці не зазначено по-батькові та дата народження позивачки.

05 квітня 223 року відповідачем 2 до суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказано, що статтею 26 Закону визначено, що право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років. Наявність необхідного страхового стажу визначається на дату досягнення відповідного віку. Згідно поданих документів, страховий стаж позивача становить 26 років 1 місяць 2 дні. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області не зараховано до страхового стажу період роботи в колгоспі "Росме" на підставі довідки №LV_LNA_VAZA-6.2.5/4518 від 07.08.2015, оскільки прізвище та ім`я, зазначене в довідці не відповідає прізвищу та імені згідно паспорта позивача. Вказані періоди роботи зарахувати до страхового стажу немає законних підстав. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, однак про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки в електронний кабінет 05 квітня 2023 року.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Під час розгляду справи по суті уповноважений представник позивачки позов підтримала повністю, просила суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2. Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 27 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Закарпатській області із заявою № 1331 про призначення пенсії за віком.

02 червня 2022 року Головне управління Пенсійного Фонду України у Волинській області рішенням № 94 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки згідно з наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком № 637 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка) страховий стаж складам 26 років ї місяць 2 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 28.07.1980 по 10.09.1989 згідно довідки №LV_LNA_VAZA-6.2.5/4518 від 07.08.2015, виданої Національним архівом Латвії, оскільки з довідці не зазначено по-батькові та дата народження, (а.с. 8).

08 вересня 2022 року Головне управління ПФУ в Закарпатській області направило за результатами розгляду заяви про призначення пенсії № 1331 від 27 травня 2022 року ОСОБА_1 рішення про відмову в призначенні пенсії № 94 від 02.06.2022 року, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області. Додатково повідомляють, що вищезазначене управління відмовилось переглядати рішення про відмову у призначенні пенсії, (а.с. 7).

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивачка звернулася до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом

Згідно з статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції Українигромадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058), зокрема, у статтях 1 і 8 відповідно.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статей 6, 7 Закону № 1788 особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд також враховує, що на момент внесення у трудову книжку позивача записі про періоди роботи з 28 липня 1980 року по 10 вересня 1989 року була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.74 р. № 162 (далі - Інструкція № 162), де згідно з пунктом 2.2 у трудову книжку вноситься запис про роботу: прийом на роботу, перехід на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Крім того, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а наявність відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Частиною 1 статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статті 1 Угоди між Урядом України і Урядом Литовської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення при визначенні права на пенсію повністю зараховується страховий (трудовий) стаж, в тому числі в пільговому обчисленні, набутий згідно з законодавством кожної Договірної Сторони, незалежно від того, яка частка страхового (трудового) стажу набута на території тієї чи іншої Договірної Сторони.

При призначенні пенсії на пільгових умовах та за вислугу років зараховується тільки стаж, набутий згідно з законодавством кожної з Договірних Сторін, у відповідній системі або на тій же посаді, роботі чи професії.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Позивачкою при поданні заяви 27 травня 2022 року про призначення/перерахунок пенсії було надано трудову книжку від 2 квітня 1984 року ЛАТ №0059015 та довідкою №LV LNA VAZA-6.2.5/4518 від 07.08.2015 р., виданої Національним архівом Латвії.

Так, судом із трудової книжки позивачки встановлено, що згідно записів № 1,2 з 28 липня 1980 року по 10 вересня 1989 року ОСОБА_1 працювала в колгоспі «Росме».

Крім того, страховий стаж підтверджено довідкою №LV LNA VAZA-6.2.5/4518 від 07.08.2015 р., виданої Національним архівом Латвії.

В даному випадку відповідач 2 мав в розпорядженні трудову книжку позивачки, в якій по хронології відображено місце та роботу яку виконувала позивачка, наявний відтиск печатки та архівну довідку, тому суд констатує що відповідач до обрахунку стажу ОСОБА_1 поставився формально, та протиправно не зарахував спірний період до страхового стажу.

Щодо доводів про відсутність в архівній довідці по батькові та дати народження, то дана обставина є виключно формальною обставиною, а тому орган Пенсійного фонду з врахуванням інших ідентифікуючих ознак міг встановити приналежність такого документу саме позивачці.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем 2 не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити спірний стаж позивачки.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивачки періоду роботи з 28 липня 1980 року по 10 вересня 1989 року є протиправною, оскільки вищевказаний період підтверджується записами в трудовій книжці позивачки від 2 квітня 1984 року ЛАТ №0059015 та довідкою №LV LNA VAZA-6.2.5/4518 від 07.08.2015 р., виданої Національним архівом Латвії.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність зарахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу позивача.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач-2, приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії №94 від 02.06.2022 року діяв у супереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи те, що судом вирішено зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 28 липня 1980 року по 10 вересня 1989 року, то сукупний страховий стаж позивачки становить понад 28 років, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком.

З огляду на встановлене судом право позивачки на призначення пенсії за віком, суд з метою ефективного захисту прав позивачки вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити позивачці пенсію за віком.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Судом встановлено, що за заявою позивача про призначення пенсії згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності вже визначений територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області. Таким чином, наслідком скасування, прийнятого ГУ ПФ України у Волинській області за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії рішення є виникнення саме у цього територіального органу Пенсійного фонду України обов`язку призначити пенсію.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058 починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Оскільки, позивачка досягнула 60 років 30 листопада 2021 року, та із заявою про призначення пенсії звернулася 27 травня 2022 року, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, то призначення пенсії має відбутися з 27 травня 2022 року.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність, в контексті частини 2 статті 2 КАС України, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №94 від 02.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та необхідність захисту порушеного права позивачки, виходячи з повноваження суду, визначених статтями 9 та 245 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача 2 зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі «Росме», що був розташований в Латвійській Республіці з 28.07.1980 по 10.09.1989 рр. та призначити пенсію за віком, згідно з пунктом 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з моменту настання права на пенсію за віком, тобто з 27.05.2022 року.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першоїстатті 139 КАС Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка при поданні адміністративного позову сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 14 лютого 2023 року № , (а.с. 23).

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивачки.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення №94 від 02.06.2022 року Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійною фонду України в Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі «Росме», що був розташований в Латвійській Республіці з 28.07.1980 по 10.09.1989 рр.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 27.05.2022 року.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (Волинська область, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22В, ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяТ.В.Скраль