Справа № 295/3470/23
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2023-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/3470/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, третя особа - інспектор взводу №2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Хильчук Володимир Васильович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

23.03.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАС №6675715 від 13.03.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що відповідно до постанови від 13.03.2023 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 8.7.3 «е» та п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, а саме позивач здійснив проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора та не мав при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В позові позивач вказує, що Правил дорожнього руху не порушував і адміністративного правопорушення не вчиняв.

ОСОБА_1 стверджує, що при винесені оскаржуваної постанови інспектором достовірно не встановлені обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Будь-яких доказів, які б свідчили про наявність вини позивача оспорювана постанова не містить, в ній відсутнє посилання на пристрої відеофіксації правопорушення. Вказана постанова неповна та містить неточності, зокрема, в ній не підтверджено: факт проїзду перехрестя на заборонений сигнал світлофора, факт керування та перебування за кермом транспортного засобу саме позивачем, невірно визначена правова кваліфікація за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки за вчинення даних правопорушень відповідальність передбачена ст.ст. 122, 126 КУпАП.

Позивач зауважує, що відповідачем також порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, що полягає в тому, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення; відповідач проігнорував вимоги ст. 280 КУпАП, зокрема, не з`ясував, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні та чи підлягає поведінка позивача адміністративній відповідальності.

ІІ. Процедура та позиції учасників розгляду справи

Ухвалою суду від 24.03.2023 р. відкрито провадження в даній адміністративній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву від представника Управління патрульної поліції у Житомирській області Яремчук Л. (а.с. 12-15).

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача вказала, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перетнув перехрестя вулиць Перемоги-Новопівнічної в місті Житомирі на заборонений червоний сигнал світлофору. Вказане правопорушення було зафіксоване на відеореєстратор, який знаходився в автомобілі патрульних поліцейських, а процедура розгляду справи була зафіксована на нагрудний відеореєстратор працівника поліції.

Також представник відповідача вказує, що будь-яких порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови інспектором допущено не було.

На підтвердження заперечень проти позову відповідач направила до суду компакт-диск, який містить відеозапис з нагрудного відеореєстратора патрульного поліцейського та відеозапис з відеореєстратора зі службового автомобіля працівників поліції (а.с. 16).

У відзиві вказано, що позивач вчинив два адміністративних правопорушення, відповідальність за скоєння яких передбачена ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, на підставі ст. 36 КУпАП до позивача застосовано стягнення за ст. 126 КУпАП, як за більш серйозне з числа вчинених.

Представник Управління патрульної поліції у Житомирській області вважає винесену постанову про накладення адміністративного стягнення обґрунтованою, а доводи позивача не підтвердженими належними доказами, тому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом і не подали заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Інших заяв по суті спору не надійшло.

ІІІ. Законодавство, що підлягає застосуванню

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

IV. Обставини встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Судом встановлено, що 13.03.2023 року інспектор взводу №2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Хильчук В.В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6675715, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності та відносно нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 13.03.2023 р. о 22:22 год, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 11183», перетнув перехрестя вулиць Перемоги-Новопівнічної в місті Житомирі на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України та при перевірці документів було встановлено, що водій не має відповідної категорії на керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху.

Зі змісту постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вбачається, що доказами підтвердження факту вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, які покладені в основу рішення патрульного поліцейського, є записи з бодікамери №475720, №475702.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Кожний учасник дорожнього руху має дотримуватися Правил дорожнього руху і може розраховувати на дотримання цих правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно підпункту «е» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху України на червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі, за проїзд на заборонний сигнал світлофора, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши письмові докази по справі, оглянувши відеозаписи, суд дійшов наступних висновків.

Оглянувши відеозаписи, долучені представником відповідача до відзиву на позовну заяву, судом встановлено, що відеозапис №475702 здійснювався з бодікамери працівника поліції, розміщений на відеофайлі export-piccp, відеозапис №475720 зроблений з відеореєстратора зі службового автомобіля патрульних поліцейських розміщений на відеофайлі №video__2023-03-31_11-49-22.

На відеозаписі, розміщеному на відеофайлі №video__2023-03-31_11-49-22, зафіксовано, що транспортний засіб позивача проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора. Патрульний автомобіль прослідував за правопорушником, який в подальшому був зупинений на вимогу патрульних. На відеозаписі чітко і беззаперечно видно автомобіль позивача, видно, хто перебував за кермом даного автомобіля, він особисто назвав своє ім`я, прізвище, по батькові, адресу фактичного проживання, та надав для огляду посвідчення водія.

Відеозапис з камери службового автомобіля є безперервним з моменту вчинення адміністративного правопорушення до моменту зупинки транспортного засобу.

В подальшому після виходу водія з автомобіля відеозапис здійснювався на бодікамеру працівника поліції. Слід зазначити, що відеозапис складається з двох відеофайлів, проте в часовому режимі є безперервним.

Приєднаний до оскаржуваної постанови відеозапис дає можливість ідентифікувати особу порушника, транспортний засіб та сам факт вчинення ОСОБА_1 порушення вимог п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи позивача, що патрульними поліцейськими не було встановлено особу водія транспортного засобу та не встановлено, що саме вказаний транспортний засіб перетнув перехрестя з порушенням Правил дорожнього руху, що автомобіль не перетинав перехрестя на заборонений сигнал світлофору, оскільки вони спростовуються змістом оглянутого відеозапису.

Наданий відповідачем відеозапис є належним та допустимим доказом наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення - порушення вимог п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України - перетин перехрестя на заборонений сигнал світлофора, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Отже, беручи до уваги те, що судом встановлено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, а саме перетнув перехрестя на заборонений сигнал світлофора, що підтверджується дослідженими доказами, що дає підстави суду стверджувати, що транспортний засіб був зупинений працівниками поліції правомірно з дотриманням вимог ст.ст. 31, 35 Закону України "Про Національну поліцію", а відтак є неспроможними доводи позивача про те, що зупинка транспортного засобу була здійснена неправомірно.

Відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідченні водія відповідної категорії, передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи слідує, що позивачем визнається той факт, що він керує транспортним засобом марки "ВАЗ 11183", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не маючи відповідної категорії «В», яка дозволяє керувати автомобілем з масою до 3500 кг, і кількістю сидячих місць (не враховуючи водійського) до 8.

З відеозапису, долученого до відзиву на позовну заяву, встановлено, що ОСОБА_1 під час його зупинки патрульними поліцейськими пред`явив посвідчення водія лише з дозвільною категорією «С1» для отримання права на керування транспортними засобами з масою від 3500 до 7500 кг, призначені для перевезення вантажів.

Дозвіл на керування транспортними засобами за категорією «С 1» був наданий позивачу на період з 06.11.2020 року по 06.11.2022 рік, постанова складена 13.03.2023 р., тобто строк дозвільної дії посвідчення на керування навіть категорією «С1» для позивача закінчився (а.с. 17).

Крім того, зі змісту відеозапису вбачається, що позивач на зауваження патрульного поліцейського зазначив, що дозволу для керування легкових автомобілів не має, на даний час проходить навчання в автомобільній школі для відкриття дозволу на категорію «В».

Таким чином, матеріалами справи беззаперечно підтверджується, що позивач 13.03.2023 року керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за скоєння якого передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Нормами ч. 2 ст. 36 КУпАП визначено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Зі змісту оспорюваної постанови вбачається, що в ній викладені фактичні обставини, які вказують на вчинення двох адміністративних правопорушень, наведені пункти Правил дорожнього руху України, які порушив позивач, стягнення на позивача на підставі положень ч. 2 ст. 36 КУпАП накладено за більш серйозне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, тобто зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а відтак є безпідставними посилання позивача, що патрульним поліцейським в постанові невірно визначена правова кваліфікація вчиненого адміністративного правопорушення.

Суд не бере до уваги доводи позивача, що в постанові про накладення адміністративного стягнення не зазначено, що до постанови додається відеозапис, оскільки в п. 5 постанови «Час та місце скоєння, суть і обставини справи правопорушення» чітко вказано, що здійснювалась відеофіксація на камери №№ 475720, 475702, що відповідає положенням ст. 283 КУпАП.

Суд припускає, що патрульним помилково занесені вказані відомості до пункту № 5 постанови замість пункту № 7, що саме по собі не змінює того факту, що в постанові зазначено про те, що факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований.

Також суд вважає, що зазначена помилка за доведеності факту вчинення такого правопорушення не може бути підставою для скасування постанови.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивач, всупереч вимогам ст.ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, викладених ним в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не доведені відповідними засобами доказування, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, порушивши Правила дорожнього руху України, судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом беззаперечно встановлено, що працівники поліції діяли в межах наданих повноважень, з дотриманням вимог КУпАП, Закону України "Про Національну поліцію", Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Позивачем не доведено, а відтак судом не встановлено, що патрульними поліцейськими під час винесення оспорюваної постанови не була дотримана процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу, що жодна обставина, яка була викладена в позовній заяві, не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, спотворена і не відповідає дійсності, що свідчить про введення суду в оману з метою уникнення від адміністративної відповідальності і вказує на недобросовісність дій позивача при складанні процесуальних документів, які направляються для розгляду до суду.

Керуючись ст. ст. 7, 23, 122, 126, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 42, 43, 74, 77, 90, 139, 242-246, 286, КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення, оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Покровська, 96.

Третя особа: інспектор взводу №2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Хильчук Володимир Васильович, місцезнаходження: м. Житомир, вул. Покровська, 96.

Суддя О.В. Стрілецька