Справа № 161/2633/23
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2023-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2633/23
Провадження № 2-а/161/100/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Рудської С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

17.02.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 08.02.2023 року інспектором взводу № 1 роти № 3 БУПП у Волинській обл. лейтенантом поліції Недиком Р.Р. було винесено щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 744888 від 30.03.2023 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП (далі оскаржувана постанова). Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 02.08.2023 року о 16:10, на 127 км. + 700 м. а/д Н-22 сполученням Устилуг Луцьк Рівне, він керував транспортним засобом, будучи позбавленим такого права постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2022 року. Однак, вважає вказану постанову незаконною. Вказує, що будь-яких правових підстав для його зупинки у працівників поліції не було. У свою чергу, оскаржувана постанова не містить посилання на наявність будь-яких доказів вчинення ним правопорушення, а також на вимоги ПДР України, порушення яких йому інкриміноване. Крім того, в якого діях відсутня вина у формі умислу, як суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки йому взагалі не було відомо про існування судового рішення, яким його позбавлено права керування транспортними засобами. У свою чергу, при розгляді справи інспектор поліції не роз`яснив йому його процесуальних прав та позбавив можливості скористатися ними. Враховуючи наведене, просить суд скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2023 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 19).

26.04.2023 року відповідачем Управлінням патрульної поліції у Волинській області було подано до суду відзив на позовну заяву на обґрунтування якого зазначено, що на час зупинки позивача працівниками поліції на території України введено воєнний стан, а тому в останніх були правові підстави для здійснення перевірки документів для встановлення осіб, які здійснюють проїзд через стаціонарний пост поліції. Крім того, в ході здійснення провадження ОСОБА_1 було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, надано можливість надавати пояснення, заявляти клопотання та знайомитись з матеріалами справи, користуватися юридичною допомогою адвоката та іншого фахівця в галузі права. Факт не визнання позивачем інформації про постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2022 року по судовій справі № 161/5687/22 не є підставою звільнення від адміністративної відповідальності. При винесенні постанови поліцейські керуються наявними у них на момент розгляду справи належними і допустимими доказами. У свою чергу, процедура розгляду справи була проведена із повним дотриманням вимог процесуального законодавства, у зв`язку з чим оскаржувану постанову було винесено цілком законно. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити (а.с. 23-25).

28.04.2023 року позивачем було подано до суду відповідь на відзив у якому останній зазначає, що надані стороною відповідача докази не можуть бути взятими до уваги, в зв`язку із порушенням порядку їх подання. Натомість, посилання на докази, які начебто були взяті за основу при доведеності його вини в інкримінованому правопорушенні, в оскаржуваній постанові взагалі були відсутніми. Враховуючи наведене, позов просить задовольнити (а.с. 32-33).

З огляду на те, що станом на дату ухвалення даного судового рішення процесуальний строк для подачі заперечень на відповідь на відзив на позовну заву для УПП у Волинській області ДПП сплинув, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.02.2023 року інспектором взводу № 1 роти № 3 БУПП у Волинській обл. лейтенантом поліції Надюком Р.Р винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії БАБ № 744888 від 30.03.2023 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с. 27).

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 08.02.2023 року о 16:10, на 127 км. + 700 м. а/д Н-22 сполученням Устилуг Луцьк Рівне, керував автомобілем MAZDA CX-7, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом 26.05.2022 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, чим порушив вимог п. 2.1 «а» ПДР України».

Пунктом 2.1 «а» ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підтвердження правомірності та законності оскаржуваної постанови стороною відповідача було долучено до відзиву на позовну заяву відеозапис із нагрудного відеореєстратора інспектора взводу № 1 роти № 3 БУПП у Волинській обл. лейтенанта поліції Надюка Р.Р., на якому зафіксовано наступні обставини (а.с. 29).

Матеріали відеозапису: «під час несення служби працівниками поліції 08.02.2023 року близько 16:10, на 127 км. + 700 м. а/д Н-22 сполученням Устилуг Луцьк Рівне, було зупинено транспортний засіб MAZDA CX-7, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , а також встановлено, що останній здійснює рух за кермом автомобіля будучи особою, яка позбавлена права керування таким транспортним засобом. Заперечуючи щодо даної обставини позивач повідомив поліцейських, що судове рішення, яким його позбавлено такого права оскаржувалося в суді апеляційної інстанції та як йому відомо, було скасованим. Однак, вказана інформація не знайшла свого підтвердження, а тому лейтенант поліції ОСОБА_2 оголосив про початок розгляду справи та в повному обсязі роз`яснив ОСОБА_1 його процесуальні права, визначені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. На пропозицію інспектора позивач відмовився скористатися будь-яким із визначених процесуальним законодавством прав, а тому лейтенант поліції ОСОБА_2 повідомив його про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим відлучився для оформлення оскаржуваної постанови».

Вищевказане свідчить про відповідність дій інспектора взводу № 1 роти № 3 БУПП у Волинській області лейтенанта поліції Надюка Р.Р. нормам процесуального права при розгляді справи про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 4 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку доводам позивача ОСОБА_1 , які викладені у його адміністративному позові, суд наголошує на такому.

Першочергово варто наголосити, що згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан, що свідчить про наявність правових підстав для зупинки ОСОБА_1 та здійснення перевірки документів для встановлення осіб, які здійснюють проїзд через стаціонарний пост поліції (перетин адміністративної границі Волинської та Рівненської областей).

У свою чергу, доводи позивача про те, що оскаржувана постанова не містить посилання на наявність будь-яких доказів вчинення ним правопорушення, а також на вимоги ПДР України, порушення яких йому інкриміноване, є необгрунтованими та не заслуговують на увагу.

Також ОСОБА_1 у своєму позові посилається на ту обставину, що в якого діях відсутня вина у формі умислу, як суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки йому взагалі не було відомо про існування судового рішення, яким його позбавлено права керування транспортними засобами.

Однак, такі доводи в повній мірі спростовуються матеріалами відеозапису із нагрудного відеореєстратора інспектора поліції з яких слідує, що ОСОБА_1 в ході розмови з поліцейським особисто підтвердив про факт своєї обізнаності із існуванням постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2022 року по судовій справі № 161/5687/22, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

При цьому, ОСОБА_1 під час розгляду справи щодо нього за ч. 4 ст. 126 КУпАП наголошував на оскарженні його адвокатом даної постанови, проте достовірною інформацією про її скасування не володів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, наведені вище твердження доводять правомірність дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а його доводи про відсутність вини у формі умислу, як суб`єктивної сторона інкримінованого правопорушення спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі та вважає за необхідне залишити оскаржувану постанову без змін.

На підставі ст.ст. 126, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 15 травня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська