Справа № 320/12651/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року № 320/12651/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області (далі по тексту відповідач, ГУНП в Київській області; ; адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати в частині щодо ОСОБА_1 - наказ ГУНП в Київській області від 17.02.2020 №110, яким на лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу №1 роти №1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Київській області, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати в частині щодо ОСОБА_1 - наказ ГУНП в Київській області від 17.02.2020 № 53 о/с, яким відповідно до п. 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу № 1 роти № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Київській області, звільнено зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника командира взводу № 1 роти № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Київській області, з виплатою заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, з урахуванням вислуги років, спеціального звання, посади та премії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про численні процедурні порушення під час проведення службового розслідування, безпідставність призначення службового розслідування, обмеження позивача у праві надання пояснень, ненадання останньому інформації щодо підстав проведення службового розслідування, не ознайомлено з висновком службового розслідування та матеріалами, зібраними у процесі його проведення. Також позивач вказує на відсутність у відповідача повноважень на самостійне визначення порушень позивачем Правил дорожнього руху, оскільки за таким фактом відкрито кримінальне провадження. Позивач вважає, що відповідачем протиправно кваліфіковано перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння як самостійний дисциплінарний проступок, оскільки відповідно до вимог Дисциплінарного статуту це є обтяжуючою обставиною. Позивач вказує на відсутність досліджень соціальних служб щодо зменшення довіри населення до поліції внаслідок затримання ОСОБА_1 та зазначає, що відповідач перебрав на себе повноваження незалежних соціальних служб; звільнення позивача зі служби у поліції, у тому числі і в зв`язку з наявністю відкритого кримінального провадження суперечить принципу презумпції невинуватості.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 позовну заяву залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 поновлено пропущений строк звернення до суду; відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами справи; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем надано через канцелярію суду відзив на адміністративний позов з проханням відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки підставою винесення оскаржуваних наказів стало те, що позивач у стані алкогольного сп`яніння (2,84 проміле) на великій швидкості на червоний сигнал світлофора скоїв дорожньо-транспортну пригоду в результаті якої одна особа отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого наколінника, напружений гепартроз лівого колінного суглобу, виражений боковий синдром, а друга особа від отриманих травм загинула на місці події. Крім того, позивачем не надано першої медичної допомоги особі, яка отримала тілесні ушкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Також відповідач зазначив, що підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача за вчинення дисциплінарного проступку є повне доведення вини в ході службового розслідування, метою якого є з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 28.05.2010 по 07.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ; з 07.11.2015 позивача прийнято на службу до Національної поліції України та присвоєно спеціальне звання старший сержант поліції; відповідно до наказу №232 о/с з 24.05.2019 обіймав посаду заступника командира взводу №1 роти №1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Київській області; 27.06.2019 наказом №656 о/с позивачу присвоєно спеціальне звання лейтенант поліції.

Пунктом 1 наказу ГУНП в Київській області від 17.02.2020 №110 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області за порушення службової дисципліни, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, статей 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху, Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, що виразилося у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками, керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не наданні першої медичної допомоги особі, яка отримала тілесні ушкодження у результаті дорожньо-транспортної пригоди, здійсненні вчинку, який призвів до зменшення авторитету поліції у суспільстві, не повідомленні про факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди найближчого органу поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Київській області від 17.02.2020 №53 о/с по особовому складу відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту), частини першої статті 77 лейтенанта поліції ОСОБА_1 , заступника командира взводу №1 роти №1 полку поліції особливого призначення, 17.02.2020.

Зазначений наказ винесений на підставі висновку службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Київській області від 17.02.2020, затверджений начальником ГУНП в Київській області ОСОБА_2 17.02.2020 (далі по тексту висновок службового розслідування).

Підставою для проведення службового розслідування відносно позивача є наказ ГУНП в Київській області від 17.02.2020 №295 про призначення службового розслідування, яким відповідно до статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України та Порядку проведення службових розслідувань в Національній поліції України, затверджених наказом МВС України від 07.11.2018 №893 призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУПН в Київській області; створено комісію для проведення службового розслідування. В наказі зазначено, що до Головного управління 16.02.2020 з Броварського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про дорожньо-транспортну пригоду за участі ОСОБА_1 .

У діях позивача відповідно до висновку службового розслідування вбачається вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього ружу, Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, що виразилося у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками, керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не наданні першої медичної допомоги особі, яка отримала тілесні ушкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, здійсненні вчинку, який призвів до зменшення авторитету поліції у суспільстві, не повідомленні про факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди найближчого органу поліції, та, як наслідок, позивача рекомендованого притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Вважаючи накази ГУНП в Київській області в оскаржуваній частині протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закон №580-VІІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №580-VІІІ Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №580-VІІІ поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За змістом частини першої статті 59 Закону №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 18 Закону №580-VІІІ поліцейський, поміж іншого, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, зокрема, повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

В силу положень частини першої статті 64 Закону №580-VІІІ особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.

Аналіз тексту Присяги поліцейського є підставою для висновку, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону №580-VІІІ у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За нормами пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України «Про Дисциплінарний статут» від 15.03.2018 №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі по тексту - Дисциплінарний статут), відповідно до статті 11 якого за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Окрім того відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту та Закону України «Про Національну поліцію» є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом частини першої-третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

За змістом статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 16.02.2020 близько 18:54 позивач в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за кермом власного автомобіля марки Nissan Almera номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вулиці Київська 290 у м. Бровари Київської області, не обравши безпечної швидкості руху та скоїв наїзд на ОСОБА_3 1990 року народження та ОСОБА_4 1988 року народження, які переходили проїжджу частину по пішохідному переходу, зліва на право відносно руху автомобіля. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівого наколінника, напружений гепартроз лівого колінного суглобу, виражений боковий синдром, вказане підтверджується довідкою КНП «Броварською багатопрофільною клінічною лікарнею» №1260 від 17.02.2020, ОСОБА_3 , від отриманих травм загинув на місці події. Старшим сержантом поліції СРПП №4 Броварського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 , за допомогою газоаналізатору «Drager» №ARLJ-0435 (ALCOTEST 6820) було проведено освідування позивача відповідно до якого було встановлено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння (числовий покажчик вказаного приладу 2.84 промілле алкоголю у парах видихуваного повітря). На момент вказаної події лейтенант поліції ОСОБА_1 перебував поза службою (відпочинок після служби). За вказаним фактом, працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань внесено відомості до ЄРДР №0000385, за частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000385 від 16.02.2020 про обвинувачення позивача у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 286 КК України скеровано до Броварського міськрайонного суду Київської області. Крім того, про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що порочить високе звання поліцейського та підриває авторитет органів Національної поліції України, основним критерієм оцінки діяльності яких є рівень довіри населення, свідчать дописи із інтернет ресурсів «instagram», «lb.ua», «kyivoperativ.info», та інші, де у вищевказаних постах (статтях) описується ДТП скоєне позивачем та містяться критичні відгуки відвідувачів про поліцію як правоохоронний орган, що ще раз підтверджує, що дії позивача підривають довіру до нього як носія влади та сприяють приниженню авторитету поліції.

Матеріали службового розслідування містять пояснення ОСОБА_1 від 17.02.2020 про відмову від надання пояснень згідно статті 69 (Конституції України), чим спростовуються доводи позивача щодо необізнаності його з початком проведення службового розслідування.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем не було обмежено позивача у праві скористатися своїми правами щодо надання пояснень, подачі відповідних документів та матеріалів, що стосуються обставин, які досліджуються тощо.

Крім того, норми чинного законодавства не визначають обов`язку дисциплінарної комісії повідомляти поліцейського про призначення щодо нього службового розслідування, ознайомлювати його з відповідним наказом про призначення службового розслідування про створення дисциплінарної комісії, з висновками службового розслідування, водночас поліцейський має право надавати письмові пояснення щодо обставин службового розслідування, що, в свою чергу, передбачає право поліцейського бути обізнаним про наявність службового розслідування.

Положеннями частини десятої статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що за рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

Водночас, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів призначення розгляду справи відносно позивача у відкритому засіданні, право позивача на участь у засіданні дисциплінарної комісії, відповідно, не могло бути порушеним.

Доводи позивача про те, що висновки, викладені дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування стосовно вчинення ним дисциплінарного проступку є необґрунтованими з посиланням на відсутність стосовно нього вироку про притягнення до кримінальної відповідальності чи рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, які набрали законної сили, не заслуговують на увагу, оскільки не притягнення позивача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за наслідками проведеного службового розслідування, не виключає наявності в його діях складу дисциплінарного проступку.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №813/715/16.

Доводи позивача щодо освідування позивача 16.02.2020 працівником поліції ОСОБА_5 , який не входить до складу дисциплінарної комісії, поза межами проведення службового розслідування, яке розпочато 17.02.2020, не заслуговують на увагу, оскільки освідування позивача на стан алкогольного сп`яніння відбувалося за наслідком вчиненої дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.02.2020, а результати такого освідування були прийняті до уваги дисциплінарною комісією в рамках проведення службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Оскільки в тексті висновку службового розслідування міститься посилання на порушення службової дисципліни, положень Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди з тяжкими наслідками, керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не наданні першої медичної допомоги особі, яка отримала тілесні ушкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, здійсненні вчинку, який призвів до зменшення авторитету поліції у суспільстві, не повідомленні про факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди найближчого органу поліції, без зазначення як окремого дисциплінарного проступку перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, судом не приймаються до уваги доводи позивача про протиправне визначення такої обставини як самостійного дисциплінарного проступку. Зазначеним також спростовуються доводи позивача щодо не з`ясування у ході проведення службового розслідування який саме дисциплінарний проступок здійснено позивачем.

У спростування доводів позивача щодо відсутності за фактом дорожньо-транспортної пригоди пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд зазанчає, що копії письмових пояснень містяться у матеріалах службового розслідування, долучених до матеріалів справи.

Доводи позивача про те, що обставини, які досліджуються в рамках кримінального провадження не є беззаперечним доказом вчинення ним дисциплінарного проступку судом не беруться до уваги, оскільки дисциплінарна комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення позивача, яке здійснюється в межах судового розслідування, а лише встановила факт порушення службової дисципліни у вигляді вчинення дій, які призвели до протиправної діяльності. Встановлені в ході дисциплінарного провадження комісією факти і з`ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень останньою в рамках своєї компетенції та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X.. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v.» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду від 16.02.2018 у справі № 821/4900/14, Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі № 800/454/17, від 11.09.2019 у справі № П/9901/14/17.

Аналізуючи зміст оскаржуваних наказів суд зазначає, що предметом службового розслідування було не тільки вчинення позивачем кримінального правопорушення, а порушення ним службової дисципліни, що не залежить від встановлення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», вчинення кримінального правопорушення у разі набрання законної сили відповідним рішенням суду є самостійною підставою для звільнення зі служби в поліції.

Натомість позивач був звільнений за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2019 по справі №824/1022/16-а.

Додатково суд зазначає, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 по справі №815/4478/16.

Суд вважає за необхідне зазначити й те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова «discrediter» - «підривати довіру») - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та органів поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже під вчинками, що дискредитують звання працівника Національної поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17.

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 по справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Звежинський проти Польщі» (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява № 63235/00).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.01.2012 у справі «Горовенки та Бугара проти України» зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій.

Суд повторив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17.06.2008 у справі «Абдулла Їлмаз проти Туреччини»).

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок здійснено Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а.

Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №814/2530/16 зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи та матеріалами службового розслідування, що ОСОБА_1 16.02.2020 скоєно дорожньо-транспортну пригоду з тяжкими наслідками в тому числі і смерті пішохода, керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, не надання першої медичної допомоги особі, яка отримала тілесні ушкодження у результаті дорожньо-транспортної пригоди, здійснення вчинку, який призвів до зменшення авторитету поліції у суспільстві. Жодних доказів у спростування зазначеного матеріали справи не містять; доводи позивача, викладені в адміністративному позові, не знайшли свого документального та нормативного підтвердження під час судового розгляду справи.

Відповідно до матеріалів службового розслідування за порушення службової дисципліни, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, статей 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», Правил дорожнього руху, Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Судом встановлено, що в матеріалах службового розслідування містяться пояснення заступника командира полку полковника поліції ОСОБА_8 , який зазначив, що відповідно до розподілу функціональних обов`язків заступників командира полку на нього покладено напрямок по координації роботи щодо комплексного підходу до питань зміцнення дисципліни і законності серед особового складу підрозділу; на виконання доручення ГУНП в Київській області від 02.01.2020 №6/109/01/12-2020 «Про зміцнення транспортної дисципліни серед працівників ГУНП в Київській області» ним організовано та затверджено відповідне доручення по полку поліції особливого призначення ГУНП в Київській області від 17.01.2020 №46/109/28/01-2020 «Про зміцнення транспортної дисципліни серед працівників ППОП ГУНП в Київській області», яким затверджено план організаційно-практичних заходів по зміцненню транспортної дисципліни серед особового складу полку. Відповідно до вказаного плану працівників підрозділу попереджено про відповідальність у разі виявлення фактів керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння; на загальних зборах, нарадах, перед наданням відпусток і вихідних днів планом передбачено проведення інструктажів та бесід з доведенням вимог керівництва щодо безпеки дорожнього руху, безумовного виконання Правил дорожнього руху і дотримання транспортної дисципліни; у підрозділі складено списки особового складу, який має у користуванні транспортні засоби; особовому складу доведено під особистий підпис вимоги службової телеграми ГУ від 16.01.2020 №147/109/12 в частині безальтернативного звільнення зі служби в Національній поліції України працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, зокрема, зазначена інформація доведення під особистий підпис ОСОБА_1 (докази ознайомлення позивача з даною телеграмою під підпис містяться в матеріалах справи).

Тобто, станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди позивачу було доведено під особистий підпис вимоги службової телеграми ГУ від 16.01.2020 №147/109/12 в частині безальтернативного звільнення зі служби в Національній поліції України працівників, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Суд вважає, що така поведінка позивача безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про недотримання ним вимог законодавства, а також присяги працівника поліції і посадових обов`язків.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а застосоване до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку, внаслідок чого позовні вимоги про визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів, поновлення позивача на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

Додатково суд зазначає, що навіть саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта призводить до його неправомірності.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури оформлення того чи іншого рішення, вважає, що навіть у разі підтвердження факту порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, а також інших процедурних питань, які не були дотримані відповідачем під час прийняття оскаржуваного наказу, не може потягнути за собою безумовне скасування оскаржуваних наказів, за умови наявності факту вчиненого дисциплінарного проступку.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №826/9858/18.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню та враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлене у повному обсязі та підписане 10.05.2023

Суддя Панченко Н.Д.