Справа № 620/2527/23
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2023 року Чернігів Справа № 620/2527/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Заяць О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - старший інспектор СПДН ВП ЧРУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітан поліції Полюхович Олександр Іванович, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, у якому просить визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №240492 від 13.02.2023, який був винесений старшим інспектором СПДН ВП ЧРУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітаном поліції Полюховичем Олександром Івановичем щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в оскаржуваному приписі жодним чином не зазначено в чому саме появилося психологічне та фізичне насильство зі сторони позивача, що унеможливлює встановити форму прояву домашнього насильства. Вказав, що під час винесення оскаржуваного припису, посадовою особою відповідача не відбиралися будь-які пояснення у позивача; не заповнювалася форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, яка є обов`язковою умовою для визначення рівня небезпеки, за результатами якого саме і приймається рішення про необхідність винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника. Також матеріали, на підставі яких складено оскаржуваний терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 13.02.2023, не містять жодного доказу в підтвердження вжиття посадовою особою відповідача заходів задля здійснення перевірки інформації щодо наявності підстав для винесення термінового заборонного припису. Зазначив, що такі матеріали не містять і доказів існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи. Вважає, що відповідачем не було встановлено хто є постраждалим, а хто кривдником.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що доводи позивача є такими, що не відповідають дійсності та нормам права, зважаючи на таке. У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Терміновий заборонний припис виноситься уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України і саме на поліцейського уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України покладений обов`язок здійснити оцінку ризиків вчинення домашнього насильства шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи і на власний розсуд прийняти рішення про винесення термінового заборонного припису. Таким чином, закон наділяє посадову особу уповноваженого органу на власний розсуд вирішувати питання про необхідність винесення термінового заборонного припису. Як вбачається з Форми оцінки вчинення домашнього насильства від 13.02.2023, за результатом якої винесений оскаржуваний терміновий заборонний припис, встановлено низький рівень небезпеки. Вказав, що така оцінка повністю відповідає вимогам, встановленим абзацом 1 пункту 6 розділу II Порядку № 369/180 та проведена з дотриманням процедури, визначеної Порядком № 369/180 та Порядком № 654. Також вказав, що з приводу доводів позивача щодо не встановлення поліцейським всіх обставин події, яка мала місце 13.02.2023, не отримання поліцейськими пояснень щодо причин та обставин конфлікту у сторін конфлікту, то вказані твердження не відповідають дійсності та спростовуються відеозаписом подій, які мали місце 13.02.2023 при виїзді поліцейських на місце виклику, який підтверджує надання пояснень всіма сторонами конфлікту під час спілкування з поліцейськими.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - старший інспектор СПДН ВП ЧРУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітан поліції Полюхович Олександр Іванович у відзиві на позов заперечував щодо позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні, зважаючи на таке. Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення. Залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції. У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника. Після проведення оцінки ризиків поліцейський уповноваженого підрозділу поліції долучає форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства до матеріалів, зібраних за фактом такого насильства. Відповідач вказав, що заборонний припис було винесено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 у відзиві на позов заперечувала щодо вимог позивача та вказала, що позивач вчиняв відносно неї та їх матері психологічне та фізичне насильство і після того, як позивач наніс їй тілесні ушкодження викликала працівників поліції, які в подальшому склали стосовно позивача та неї терміновий заборонний припис. Також третя особа вказувала на те, що 25.01.2023 їх мати зверталася до ГУНП в Чернігівській області щодо попередніх провокуючих конфліктів з боку позивача. 15.02.2023 за фактом нанесення позивачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, вона також зверталась з відповідною заявою до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівської області, за результатами розгляду якої, 23.03.2023 відкрите кримінальне провадження № 0000397, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Досудове розслідування на даний час триває. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

У відповіді на відзив позивач заперечував щодо доводів відповідача та вказав, що у межах цієї справи, відповідач, який заперечує проти позову, має довести належними, допустимими та достовірними доказами, які свідчать про те, що: 1) позивачем дійсно було вчинено домашнє насильство; 2) довести форму прояву такого домашнього насильства, тобто в чому саме полягало фізичне та психологічне насильства, яке нібито було вчинено зі сторони позивача (якщо таке насправді мало місце) та 3) довести те, що дійсно існувала безпосередня загроза життю чи здоров`ю постраждалої особи, у цьому випадку сестрі позивача ОСОБА_2 , яка є третьою особою по справі. Вважає, що жодного доказу, на підтвердження існування зазначених вище обставин, стороною відповідача до поданого відзиву, додано не було. Як вбачається із форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, які були надані до поданого відзиву, рівень небезпеки посадовою особою відповідача був оцінений як низький, то вважає, що у посадових осіб відповідача були відсутні обов`язкові підстави для винесення оскаржуваного припису. Також сам факт звернення позивача та його сестри ОСОБА_2 із заявами до органів поліції про отримання тілесних ушкоджень внаслідок конфлікту, який мав місце 13.02.2023 та наявність Витягів з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, за своїм правовим змістом не можуть бути належним та допустимим доказом на підтвердження фактичного існування тілесних ушкоджень.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

13 лютого 2023 року старшим інспектором СПДН ВП ЧРУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітаном поліції Полюховичем Олександром Івановичем було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 240492 у зв`язку із скоєнням ОСОБА_1 домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_2 /а. с. 12/.

Вказаним заборонним приписом застосовано захід термінового заборонного припису стосовно кривдника, а саме: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 20 год. 45 хв. 13.02.2023 та діє до 20 год. 45 хв. 23.02.2023.

Вважаючи вказаний заборонний припис, який винесений посадовою особою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать:

1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника;

2) обмежувальний припис стосовно кривдника;

3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи;

4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2229-VIII до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать: 1) виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них; 2) прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України; 3) інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися; 4) винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників; 5) взяття на профілактичний облік кривдників та проведення з ними профілактичної роботи в порядку, визначеному законодавством; 6) здійснення контролю за виконанням кривдниками спеціальних заходів протидії домашньому насильству протягом строку їх дії; 7) анулювання дозволів на право придбання, зберігання, носіння зброї та боєприпасів їх власникам у разі вчинення ними домашнього насильства, а також вилучення зброї та боєприпасів у порядку, визначеному законодавством; 8) взаємодія з іншими суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до статті 15 цього Закону; 9) звітування центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, про результати здійснення повноважень у цій сфері у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Отже, законодавець передбачив, що формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи є психологічне насильство. В свою чергу, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

При цьому, саме на уповноважені підрозділи органів Національної поліції України покладено функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 25 Закону № 2229-VIII терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис виноситься у порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України (ч. 11 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Для реалізації цього положення Міністерством внутрішніх справ України видано наказ 01 серпня 2018 року №654 «Про затвердження Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника» (далі - Порядок №654).

Відповідно до п. 2,3 розділу II Порядку № 654 припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Згідно з пунктом 5 Порядку №654 при винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).

Положення Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству" у випадках звернення до органів поліції із заявами щодо домашнього насильства зобов`язують відповідні органи для підтвердження факту домашнього насильства чи його спростування щонайменше здійснити перевірку відповідної інформації.

Процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення визначає Порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затверджений спільним наказом Мінсоцполітики України та МВС України від 13.03.2019 № 369/180, згідно пунктів 4, 5 розділу І якого оцінку ризиків проводить поліцейський уповноваженого підрозділу органу Національної поліції України за фактом вчинення домашнього насильства (далі - Порядок № 369/180).

Результати оцінки ризиків враховує поліцейський уповноваженого підрозділу поліції під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення та надання допомоги постраждалим особам у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу II Порядку № 369/180 за результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, про які вносить відомості поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Форма оцінки вчинення домашнього насильства складається із 27 питань, на які постраждала особа має відповісти "так", "ні", "без відповіді" / "невідомо" (додаток 1 до Порядку № 369/180).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 369/180 дві відповіді "Так" на запитання з № 1 - 6 та на будь-яку кількість запитань з № 7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки.

Відповідь "Так" на одне запитання з № 1 - 6 та на щонайменше сім і більше запитань з № 7 - 27 або жодної відповіді на запитання з № 1 - 6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки.

Відповідь "Так" на одне запитання з № 1 - 6 та на не більше, ніж шість запитань з № 7 - 27, або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки.

Якщо на всі запитання отримано відповіді "Без відповіді / Невідомо", поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

У разі виявлення будь-яких інших чинників/обставин за результатами оцінки ситуації, які можуть вплинути на рівень небезпеки (ризику) вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції у позиції «Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи» форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства робить запис про наявність таких чинників/обставин, їхні можливі наслідки та надає інші зауваження щодо них.

У зв`язку з тим, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки та ризик летального випадку, пов`язаного з насильством, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на власний розсуд може оцінити рівень небезпеки як високий, якщо він/вона вважає, що постраждала особа перебуває в потенційно небезпечній ситуації або яка може спричинити смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Про наявність та можливі наслідки дії таких чинників/обставин поліцейський уповноваженого підрозділу поліції робить запис у відповідній позиції форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.

Залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Відповідно до вказаних норм терміновий заборонний припис виноситься уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України і саме на поліцейського уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України покладений обов`язок здійснити оцінку ризиків вчинення домашнього насильства шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи і прийняти рішення про винесення термінового заборонного припису.

Як вбачається з Форми оцінки вчинення домашнього насильства від 13.02.2023, за результатом якої винесений оскаржуваний терміновий заборонний припис, встановлено низький рівень небезпеки.

Судом встановлено, що така оцінка повністю відповідає вимогам, встановленим пунктом 6 розділу ІІ Порядку № 369/180 та проведена з дотриманням процедури, визначеної Порядком № 369/180 та Порядком № 654.

Тож суд вважає, що оскаржуваний терміновий заборонний припис винесений відповідно до Порядку № 369/180 та Порядку № 654.

Посилання позивача на те, що оскаржуваний терміновий заборонний припис не містить жодних відомостей стосовно характеру психологічного та фізичного насильства, суд не приймає, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 10 розділу ІІ Порядку № 654 під час винесення припису в ньому зазначаються, зокрема, у рядку «у зв`язку із скоєнням ним (нею) домашнього насильства» - форма(и) домашнього насильства та стислий зміст правопорушення.

Суд зазначає, що у спірному терміновому заборонному приписі стосовно кривдника у вказаному рядку зазначено форму домашнього насильства: фізичне та психологічне та наведено стислий зміст правопорушення, яке полягає у скоєнні ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру стосовно сестри ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стосовно доводів позивача про не отримання поліцейськими пояснень щодо причин та обставин конфлікту у сторін конфлікту, то слід зазначити наступне.

Пунктом 5 розділу II Порядку винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника № 654 визначено, що при винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).

Відповідно до відеозапису подій, які мали місце 13.02.2023 при виїзді поліцейських на місце виклику підтверджується надання пояснень всіма сторонами конфлікту під час спілкування з поліцейськими.

При цьому, суд зауважує, що вказаним Порядком не передбачено вимог до форми надання таких пояснень. Також формою припису не передбачено розділу для надання письмових пояснень. Таким чином, суд висновує, що працівником уповноваженого підрозділу поліції отримано пояснення від сторін конфлікту.

Більше того, як вже зазначено, Порядок № 369/180 (пункт 7 розділу II) наділяє поліцейського уповноваженого підрозділу поліції повноваженнями, залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, на власний розсуд приймати рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених ч. 2 ст. 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому, якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься також на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

Тобто поліцейський уповноваженого підрозділу поліції, оцінивши рівень небезпеки постраждалої особи як низький має повноваження винести терміновий заборонний припис стосовно кривдника на свій розсуд, як це визначено п. 7 Порядку № 369/180, таким чином реалізувавши свої дискреційні повноваження.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Також суд вказує, що прийняття в подальшому відповідного рішення стосовно факту щодо неправомірних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за яким розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення не можуть вплинути на оцінку судом законності винесення заборонного припису, оскільки притягнення або не притягнення осіб (сторін конфлікту) до відповідальності та винесення термінового заборонного припису має різну правову природу та є різними заходами впливу на запобігання домашньому насильству.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.02.2022 у справі № 380/952/20.

Стосовно довідки від 13.02.2023, наданої позивачу КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» ЧОР ортопедо-травматологічне відділення, суд зазначає, що терміновий заборонний припис від 13.02.2023 серії АА № 291461 прийнято також і стосовно сестри позивача ОСОБА_2 .

За вказаних обставин, суд вважає, що старшим інспектором СПДН ВП ЧРУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітаном поліції Полюховичем Олександром Івановичем правомірно, за наявності підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 240492 від 13.02.2023 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ба більше, суд звертає увагу на те, що відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

З огляду на викладене, вирішуючи спірні правовідносини, суд повинен пересвідчитись у наявності в особи, яка звернулась за захистом своїх прав у судовому порядку, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову у позові.

Суд вказує, що в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що …за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи правового акту індивідуальної дії правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Судом встановлено, що терміновий заборонний припис винесений строком на 10 діб з 20:45 год 13.02.2023 до 20:45 год 23.02.2023. При цьому, з позовом щодо скасування такого припису позивач звернувся 09.03.2023, про що свідчить відбиток штампу суду з вхідним № 10090/23.

Таким чином, враховуючи наведене, на час звернення позивача до суду з цим позовом заборонний припис як акт індивідуальної дії, реалізовано його застосуванням і спливом часу, на який він виносився, тобто він вичерпав свою дію і не несе будь-яких правових наслідків, які б порушували права, свободи чи інтереси позивача, у зв`язку з чим, не потребує додаткового скасування у судовому порядку, оскільки навіть ймовірне наступне його скасування не може призвести до відновлення попереднього стану.

В розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв в межах повноважень та у спосіб, що визначений законами та Конституцією України.

Таким чином, виходячи із меж заявлених позовних вимог, з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстав для відшкодування позивачу понесених при подачі позову судових витрат немає.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, просп. Перемоги, буд.74,м.Чернігів,14000, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: старший інспектор СПДН ВП ЧРУП Головного управління Національної поліції в Чернігівській області капітан поліції Полюхович Олександр Іванович, вул. Шевченка, 13, м. Чернігів, 14000.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду виготовлений 11 травня 2023 року.

Суддя О.В. Заяць