Справа № 420/2613/22
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2613/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні (, адреса: 65026, м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд.5) про визнання протиправними, та скасування податкових повідомлень-рішень вiд 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р, № 113/15-32-07-08 форма ПС, № 114/15-32-07-08 форма ПС,

ВСТАНОВИВ:

Представництво Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області вiд 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р, № 113/15-32-07-08 форма ПС, № 114/15-32-07-08 форма ПС, повністю.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що повідомлення-рішення є безпідставними та необґрунтованими, а отже незаконними, з огляду на те, що відповідач вказаними Повідомленнями-рішеннями порушив права Позивача на вільне володіння та розпорядження власними грошовими коштами. До того ж, Повідомлення-рішення суттєво порушують права Позивача на ведення комерційної діяльності, оскільки сплата Позивачем такого грошового зобов`язання за рахунок зменшення суми обігових коштів Позивача впливає на своєчасність розрахунків із постачальниками, виконавцями та завдає шкоди діловій репутації Позивача як надійного контрагента. Окрім цього, несплата вказаного грошового зобов`язання Позивачем у строк, визначений ПК України, є підставою для накладення на майно Позивача податкової застави (п. 89.1 статті 89 ПК України), що також впливає на своєчасність розрахунків із постачальниками, виконавцями, та завдає шкоди діловій репутації Позивача як надійного контрагента. Позивач зазначив, що підставою для винесення оскаржуваних Повідомлень-рішень є безпідставні та необґрунтовані доводи та аргументи Відповідача про начебто порушені Позивачем норми податкового законодавства. Оскільки ПК України передбачає обов`язок Позивача на відображення податкових зобов`язань у відповідності та порядку, визначеному ПК України, що в свою чергу впливає на суму податків, Позивач має майновий інтерес щодо сплати вказаних податків / платежів у розмірі, який є обґрунтований та визначений суворо у відповідності до податкового законодавства, тобто не у сумі, яка є завищеною, необґрунтованою та розрахованою у оскаржуваних Повідомленнях-рішеннях на підставі хибних та необґрунтованих висновків, доводів та аргументів Відповідача.

Відповідач Головне управління ДПС у Одеській області з позовними вимогами не погоджуються, та вважають їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№12474/22 від 29.03.2022 р.), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вiд 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р, № 113/15-32-07-08 форма ПС, № 114/15-32-07-08 форма ПС, оскільки в ході проведення документальної планової виїзної перевірки були встановлені порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), п.1 ст.11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (зі змінами та доповненнями), П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336/22868 (зі змінами та доповненнями), п.5, 7, 16, 17 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (зі змінами та доповненнями), п.9, п.29 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 зареєстрованого у Мінюсті України від 19.01.2000 за №27/4248 (із змінами та доповненнями), п.2.2 розділу III П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 №39 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2011 №25), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2000 за №161/4382 (зі змінами та доповненнями), п.1 ст.9, п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», заниження податку на прибуток на загальну суму на суму 28 022 492 грн.; п. 46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 "Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток" із змінами та доповненнями несвоєчасно подано Податкові декларації з податку на прибуток за 2017, 1 квартал 2018, півріччя 2018, три квартали 2018, 2018 рік, 1 квартал 2019, півріччя 2019, три квартали 2019, 2019 рік, 1 квартал 2020, півріччя 2020, три квартали 2020, 2020 рік та фінансову звітність за 2017, 1 квартал 2018, півріччя 2018, три квартали 2018, 2018 рік, 1 квартал 2019, півріччя 2019, три квартали 2019, 2019 рік, 1 квартал 2020, півріччя 2020, три квартали 2020, 2020 рік.; «Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затверджений наказ Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 30.01.2015 року за №111/26556», п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами; п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції за 2018 рік, 2019 рік.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/2613/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними,та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою суду від 23.03.2022 р., на задоволення клопотання представника відповідача ГУ ДПС в Одеській області (від 22.03.2022 р. вхід.№ЕП/8332/22), щодо розгляду адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи №420/2613/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними, та скасування податкових повідомлень-рішень, - вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 13.04.2022 р. о 14 год. 40 хв.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №420/2613/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними, та скасування податкових повідомлень-рішень, - на тридцять днів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 р., з урахуванням приписів п. 3 ч. 2 ст. 183 КАС України, закрито підготовче провадження по справі №420/2613/22. Призначено справу №420/2613/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними, та скасування податкових повідомлень-рішень, до судового розгляду по суті.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Компанія «LIMITED LIABILITY COMPANY AUTODOC GmbH» (реєстраційний номер DE260634589), зареєстрована 22.04.2008 року у Німеччині. Основна діяльність: Торгівля запчастинами, Інтернет магазин, а також маркетинг.

У 2017 році компанією «LIMITED LIABILITY COMPANY AUTODOC GmbH» (Німеччина) було прийнято рішення про відкриття в Україні представництва у м. Одеса, Україна для виконання завдань реалізації діяльності компанії «LIMITED LIABILITY COMPANY AUTODOC GmbH» (Німеччина) в Україні, серед іншого, на такі види діяльності: комп`ютерне програмування (основний), консультування з питань комерційної діяльності й керування, оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність, діяльність із керування комп`ютерним устаткуванням, консультування з питань інформатизації, посередництво з розміщення рекламну ЗМІ, надання інших інформаційних послуг, послуги реклами, дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки, здійснення інших видів діяльності, не заборонених законодавством України.

Положення про Представництво «АВТОДОК ГмбХ», затверджено компанією «LIMITED LIABILITY COMPANY AUTODOC GmbH», (Німеччина) у 2017 році в першій редакції згідно Протоколу загальних зборів №34/7 від 17.01.2017 (Апостиль від 20.01.2017 року № 9101a E- F589/2017 за підписом Гартманн, Головуючого судді Земельного суду). 19.04.2017 року Представництва «АВТОДОК ГмбХ» (податковий номер 2661669) взято на облік в контролюючих органах за № 7704.

Як вбачається з матеріалів справи, фахівцями контролюючого органу на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, п.2 ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі Наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 21.07.2021 №5192-п із змінами внесеними до наказу від 24.09.2021 №7088-п, проведена планова виїзна документальна перевірка Представництва «АВТОДОК ГмбХ», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 19.04.2017 по 31.12.2020 року, валютного законодавства за період з 19.04.2017 по 31.12.2020 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 19.04.2017 по 31.12.2020 року, іншого законодавства за період 19.04.2017 по 31.12.2020 року.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області складено Акт №25199/15-32-07-08 від 18.11.2021 р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки Представництва «АВТОДОК ГмбХ», у висновках котрого наголошено, що перевіркою встановлено порушення Представництвом «АВТОДОК ГмбХ»:

1. п.44.1, п.44.2 ст.44. п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134. Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями). п.1 ст.11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (зі змінами та доповненнями). П(С)БО 1 Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за N 336/22868 (зі змінами та доповненнями), п.5. 7, 16, 17 П(С)БО 15 «Дохід». затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153 (зі змінами та доповненнями), п.9, п.29 П(С)БО 16 «Витрати». затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 зареєстрованого у Мінюсті України від 19.01.2000 за №27/4248 (із змінами та доповненнями), п.2.2 розділу 11 П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 № 39 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2011 № 25). зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2000 за №161/4382 (зі змінами та доповненнями), п.1 ст. 9, п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», заниження податку на прибуток на загальну суму на суму 28 022 492 грн.. У тому числі: 2017 рік на суму 1539 102 грн., 1 квартал 2018 року на суму 2 053 946 грн.. Півріччя 2018 року на суму 2 872903 грн.. 3 квартали 2018 року на суму 4 537446 грн., 2018 рік на суму 6 462 351 грн.. 1 квартал 2019 року на суму 2 005 081 грн.. Півріччя 2019 року на суму 3001246 грн.. 3 квартали 2019 року на суму 3 773 168 грн., 2019 рік на суму 5 171 529 грн.. 1 квартал 2020 року на суму 4 502 259 грн.. Півріччя 2020 року на суму 6 634 267 грн.. 3 квартали 2020 року на суму 13 163 053 грн., 2020 рік на суму 14 849 510 грн.

2. п. 46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 "Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток" із змінами та доповненнями несвоєчасно подано Податкові декларації з податку на прибуток за 2017, 1 квартал 2018. півріччя 2018, три квартали 2018. 2018 рік. 1 квартал 2019, півріччя 2019, три квартали 2019, 2019 рік, 1 квартал 2020, півріччя 2020, три квартали 2020, 2020 рік та фінансову звітність за 2017, 1 квартал 2018, півріччя 2018, три квартали 2018. 2018 рік. 1 квартал 2019, півріччя 2019, три квартали 2019, 2019 рік. 1 квартал 2020. півріччя 2020, три квартали 2020, 2020 рік;

3. «Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу. нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затверджений наказ Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4. зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 30.01.2015 року за №111/26556»;

4. п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами;

5. п.п. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції за 2018 рік, 2019 рік.

З матеріалів справи вбачається, що Представництвом «АВТОДОК ГмбХ» 15.12.2021 року до Головного управління ДПС в Одеській області були подані Заперечення на вищезазначений Акт перевірки від 18.11.2021 року 25199/15-32-07-08, з урахуванням котрих позивач просив контролюючий орган скасувати п. 1 Розділу IV «Висновку» Акту перевірки повністю.

Так, за результатами вказаних Заперечень, 18.01.2022 року позивачем отримано Лист Головного управління ДПС в Одеській області « Про розгляд заперечень» № 17538/КПР/15-32-07-08-07 від 29.12.2021 року, відповідно до котрого висновок п. 1 Акта перевірки від 18.11.2021 №25199/15-32-07-08/26611669, викладено у наступній редакції: - «Враховуючи вищевикладене, за результатами розгляду заперечень, висновок за п.1 акту перевірки від 18.11.2021 №25199/15-32-07-08/26611669 викласти у наступній редакції: встановлено порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями), п.2 ст.3, п.1 ст.9, п.1 ст.11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (зі змінами та доповненнями). П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за №336/22868 (зі змінами та доповненнями), п.5, 7, 16, 17 П(С)БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (зі змінами та доповненнями), пп.9.2 п.9, П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого у Мінюсті України від 19.01.2000 за №27/4248 (із змінами та доповненнями), п.2.2 розділу III П(С)БО 25 «Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2000 №39 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2011 № 25), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2000 за №161/4382 (зі змінами та доповненнями), п.1 ст.9, п.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 28 022 492 грн., у тому числі: 2017 рік на суму 1 539 102 грн., 1 квартал 2018 року на суму 2 053 946 грн., Півріччя 2018 року на суму 2 872903 грн., 3 квартали 2018 року на суму 4537 446 грн., 2018 рік на суму 6 462 351 грн., 1 квартал 2019 року на суму 2005081 грн.. Півріччя 2019 року на суму 3 001 246 грн. 3 квартали 2019 року на суму 3 773 168 грн., 2019 рік на суму 5 171 529 грн. 1 квартал 2020 року на суму 4 502 259 грн. Півріччя 2020 року на суму 6 634 267 грн., 3 квартали 2020 року на суму 13 163 053 грн., 2020 рік на суму 14 849 510 грн.».

На підставі складеного Акта перевірки від 18.11.2021 року №25199/15-32-07-08/26611669 Головним управлінням ДПС в Одеській області 05.01.2022 р. винесено податкові повідомлення-рішення:

- №112/15-32-07-08 Форма Р, котрим позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб, на загальну суму 30 966 147,00, у тому числі податкові зобов`язання на суму 28 022 492,00 грн., та штрафні санкції на суму 2 943 655,00 грн.

- № 113/15-32-07-08 форма ПС, яким позивачу застосовано штрафні санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції, на загальну суму 528,600 грн;

- № 114/15-32-07-08 форма ПС, яким позивачу застосовано штрафні санкції за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб, на загальну суму 2 720,00 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями вiд 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р, № 113/15-32-07-08 форма ПС, № 114/15-32-07-08 форма ПС, позивач - Представництво «АВТОДОК ГмбХ», звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги Представництва «АВТОДОК ГмбХ» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ГУ ДПС в Одеській області від 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р, № 113/15-32-07-08 форма ПС, № 114/15-32-07-08 форма ПС, є такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України. Цим Кодексом також визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За змістом пункту 1.1 статті 1 ПК України платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

У підпункті 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Порядок проведення документальних планових виїзних перевірок визначає стаття 77 ПК України, а строки їх проведення, в тому числі підстави для зупинення, визначено статтею 82 ПК України.

За приписами п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Зокрема, як з`ясовано судом, та зазначено вище, фахівцями податкового органу на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, п.2 ст.13 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі Наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 21.07.2021 №5192-п із змінами внесеними до наказу від 24.09.2021 №7088-п, проведена планова виїзна документальна перевірка Представництва «АВТОДОК ГмбХ», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 19.04.2017 по 31.12.2020 року, валютного законодавства за період з 19.04.2017 по 31.12.2020 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період 19.04.2017 по 31.12.2020 року, іншого законодавства за період 19.04.2017 по 31.12.2020 року.

За наслідками вказаної перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області складено Акт №25199/15-32-07-08 від 18.11.2021 р. «Про результати документальної планової виїзної перевірки Представництва «АВТОДОК ГмбХ», у висновках котрого наголошено, що перевіркою встановлено порушення Представництвом «АВТОДОК ГмбХ».

На підставі складеного Акта перевірки від 18.11.2021 року №25199/15-32-07-08/26611669 Головним управлінням ДПС в Одеській області 05.01.2022 р. винесено податкові повідомлення-рішення:

- №112/15-32-07-08 Форма Р, котрим позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб, на загальну суму 30 966 147,00, у тому числі податкові зобов`язання на суму 28 022 492,00 грн., та штрафні санкції на суму 2 943 655,00 грн.

- № 113/15-32-07-08 форма ПС, яким позивачу застосовано штрафні санкції за платежем адміністративні штрафи та інші санкції, на загальну суму 528,600 грн;

- № 114/15-32-07-08 форма ПС, яким позивачу застосовано штрафні санкції за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб, на загальну суму 2 720,00 грн.

Так, стосовно винесення Головним управлінням ДПС в Одеській області податкового повідомлення-рішення від 05.01.2022р. №112/15-32-07-08, судом встановлено, що за твердженням податкового органу згідно регістрів бухгалтерського обліку, які надані в ході перевірки позивачем занижено обсяги отриманого цільового фінансування від нерезидента, яке віднесено по кредиту рахунку 48 «Цільове фінансування і цільові надходження», дохід від продажу валюти, який віднесено по кредиту рахунку 711 «Дохід від продажу іноземної валюти», позитивне значення курсових різниць, яке віднесено по кредиту рахунку 714 «Доход від операційної курсової різниці» - складових показника рядка 2160 «Інші доходи» звіту про фінансові результати (форма № 2-мс), тобто перевіркою встановлено факти невідповідності даних регістрів бухгалтерського обліку по рахунках класу 4 та класу 7, показникам Звітів про фінансові результати форми № 2-мс всього на суму 10 001 125 грн. Згідно додатку № 6 до акта перевірки висновки відповідача про заниження позивачем доходів, зводяться саме до періоду визнання цільового фінансування позивача доходом, а саме відповідач вважає, що всі кошти, які позивач отримав від нерезидента, є доходом у періоді отримання коштів, посилаючись на те, що Представництво «АВТОДОК ГмбХ» при формуванні витрат в бухгалтерському обліку здійснено записи Дт84 Кт631 в розрізі обсягів прийнятих робіт відповідно актам виконаних робіт з ТОВ «Компанія «Аліса» у періоді з 19.04.2017 по 31.12.2020 всього на суму 141 255 600 грн. Відповідно до бухгалтерських проводок щодо формування прав користування (оренди) та прав власності позивач на житлову будівлю позивач не отримував. Тобто, прав користування (оренди) або прав власності) на зазначене приміщення, яким володіє ТОВ «Компанія «Аліса», позивач не отримував, наслідком чого є завищення витрат на суму 141 255 600 грн., в результаті чого встановлено завищення розрахункового значення витрат Звіту про фінансовий результат (форма № 2-мс).

Також, за твердженням контролюючого органу, Представництвом «АВТОДОК ГмбХ» до витрат віднесено амортизацію основних засобів та нематеріальних активів (нараховану відповідно до національних П(С)БО) всього в сумі 8 611 028 грн. (ДЗЗ КІЗ), а у відповідному рядку 1.1.1 додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток підприємств позивачем відображено суму 5 177 110 грн. Тобто, в порушення п.44.1 ст.44, п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, позивач не відобразив суму 3 433 918 грн. за рядком 1.1.1 додатку РІ, на яку збільшується фінансовий результат. Окрім цього, даними бухгалтерського обліку позивача до витрат віднесено собівартість реалізованих основних засобів всього у сумі 6 925 510 грн. (Д97б К10), а у відповідному рядку 1.1.2 додатку РІ до Податкової декларації з податку на прибуток підприємства позивача відображено суму 5 935 299 грн. Тобто, в порушення п.44.1 ст.44, п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України, позивачем не відобразило суму 990 211 грн. за рядком 1.1.2 додатку РІ, на яку, також, збільшується фінансовий результат.

Щодо невідповідності доходів на суму 10 001 125 грн., позивач стверджує, що відображав дохід у вигляді отриманого від нерезидента цільового фінансування протягом періодів, у яких поніс витрати, пов`язані з виконанням умов цільового фінансування, а саме відображав на рахунку 481. В результаті отримання такого фінансування позивач відображав також дохід від операційної курсової різниці на рахунку 714 і купівлі-продажу валюти на рахунку 711. В підтвердження наведеного позивач надав суду роздруківки оборотно-сальдових відомостей по вищезазначеним рахункам. До того ж, позивачем наголошено, що Акт перевірки не містить жодних аргументів щодо порушення Представництвом «АВТОДОК ГмбХ» норм П(С)БО 15. Окрім того, позивач посилається на те, що в ПСБО 15 відсутні загальні критерії для визнання іншими доходами інших надходжень платнику податків, відмінних від доходу від реалізації товарів / робіт / послуг, а також на пункт 17 П(С)БО 15, відповідно до якого цільове фінансування необхідно визнавати доходами в період визнання витрат, для покриття яких таке цільове фінансування призначене.

Щодо завищення витрат на суму 141 255 600 грн., позивач зазначив, що ним цілком правомірно відображено витрати по договору комісії б/н від 14.07.2017 в період їх виникнення, оскільки предметом договору комісії не є придбання безпосередньо ТОВ «Компанія «АЛІСА» (комісіонер) будівлі чи отримання такої нежитлової будівлі в користування. Договір комісії спрямований на виконання ТОВ «Компанія АЛІСА» як комісіонером комплексу дій стосовно фінансування реконструкції, технічного оснащення та облаштування даної будівлі від власного імені, але в інтересах позивача та за його рахунок. До того ж, договором комісії не передбачено строк для передання права власності / користування на нежитлову будівлю, а отже неможливо визначити період в якому позивач зможе отримати дохід у вигляді права користування нежитловою будівлею або право власності на вказану будівлю, що в розумінні п. 7 ПБСО 16 вимагає від позивача відображення витрат по договору комісії у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Щодо заниження податкових різниць, які збільшують фінансовий результат до оподаткування, на суму 3 433 918 грн. та 990 211 грн., позивач стверджує, що відповідно до форми податкової декларації з податку на прибуток підприємств не передбачає відображення амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів. При цьому, згідно з обліковою політикою позивач відносить до малоцінних необоротних матеріальних активів активи з терміном корисного використання понад один рік і вартістю менше 3 500,00 грн. Тобто позивач розмежовує знос основних засобів і малоцінних необоротних матеріальних активів шляхом відображення сум такого зносу на субрахунках 131 і 132 відповідно. Саме тому до рядку 1.1.1 Додатку РІ до рядка 03 податкової декларації з податку на прибуток підприємств Представництвом «АВТОДОК ГмбХ» була включена лише сума амортизації основних засобів, яка відображена на субрахунку 131 і є складовою частиною субрахунку 831.

Надаючи правову оцінку вище окресленим доводам, твердженням як позивача, так і контролюючого органу, суд враховує наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Відповідно до розділу 1 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291 (далі Інструкція № 291): «Субрахунки використовуються підприємствами, виходячи з потреб управління, контролю, аналізу й звітності та можуть ними доповнюватися введенням нових субрахунків (рахунків другого, третього порядків) із збереженням кодів (номерів) субрахунків цього Плану рахунків. Порядок ведення аналітичного обліку та кореспонденції рахунків, що не наведена в Інструкції, встановлюється підприємством, виходячи з норм цієї Інструкції, національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, інших нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку та управлінських потреб».

Тобто, вищевказані нормативно-правові акти передбачають певну автономію для суб`єктів господарювання, у тому числі представництв нерезидентів, у визначенні особливостей здійснення бухгалтерського обліку господарських операцій, однак в межах, які не суперечать застосованим нормативно-правовим актам.

Відповідно до п. 2.2 Положення про представництво товариства з обмеженою відповідальністю «Автодок гмбх» в Україні, затвердженого рішенням Загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Автодок гмбх», протокол № 34/17 від 17.01.2017 основним предметом діяльності позивача є (1) дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки, здійснення маркетингових досліджень, (2) консультування з питань комерційної діяльності і керування, (3) здійснення інших допоміжних функцій та послуг.

Вищезазначені функції спрямовані на забезпечення інтересів нерезидента. З метою виконання позивачем своїх функцій нерезидент надавав позивачу відповідне фінансування, яке були призначене для покриття адміністративних витрат Позивача (оренда офісу, оплата заробітної плати тощо) та здійснення безпосередніх функцій позивача, до яких цілком обґрунтовано відноситься оплата послуг ТОВ «Компанія «АЛІСА» з реконструкції, технічного оснащення та облаштування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 23/1.

Згідно з Інструкцією № 291 рахунок 48 «Цільове фінансування і цільове надходження» призначено для обліку коштів цільового фінансування. За кредитом цього рахунку відображаються надходження коштів цільового призначення для фінансування певних цілей, за дебетом використані суми за відповідними напрямами, визнання їх доходом, а також повернення невикористаних сум.

Відповідно до наданих позивачем оборотно-сальдових відомостей, вбачається, що отримане цільове фінансування відображено в обліку за допомогою проводки Дт 481 Кт 441. Таке відображення цільового фінансування як нерозподіленого прибутку не заборонено Інструкцією № 291 та відповідає цілям коректного відображення отримання цільового фінансування як доходу для фінансування витрат позивача як у періоді отримання цільового фінансування, так і у наступних періодах.

Цільове фінансування від нерезидента, яке отримав Позивач, не є відповідно до П(С)БО 15 ані доходом від реалізації товарів, ані доходом від надання послуг / виконання робіт. П(С)БО 15 містить спеціальні правила для визнання цільового фінансування доходами платника податків, які відрізняються від загальних критеріїв визнання доходів від реалізації товарів / робіт / послуг.

Відповідно до п. 17 П(С)БО 15 «Отримане цільове фінансування (у тому числі кошти, вивільнені від оподаткування у зв`язку з наданням пільг з податку на прибуток підприємств) визнається доходом протягом тих періодів, в яких були зазнані витрати, пов`язані з виконанням умов цільового фінансування».

Підхід позивача стосовно відображення цільового фінансування на підставі п. 17 П(С)БО 15 також відповідає принципу нарахування, передбаченого ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»), відповідно до якого «доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів».

Водночас, підхід відповідача, використаний під час перевірки та закріплений в додатку 6 до Акта перевірки, та грунтується на необхідності відображення в якості інших доходів коштів цільового фінансування від нерезидента в періоді отримання таких коштів, суперечить вищезазначеному принципу, оскільки слідуючи міркуванням податкового органу фактично вся сума коштів за датою їх отримання має відображатися в якості доходів позивача, незалежно від періоду виникнення у позивача витрат.

Відповідач також безпідставно, на думку суду, посилається на порушення позивачем п. 19 П(С)БО 15, відповідно до якого: - «Цільове фінансування для компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, та фінансування для надання підтримки підприємству без установлення умов його витрачання на виконання у майбутньому певних заходів визнаються дебіторською заборгованістю з одночасним визнанням доходу». Пункт 19 П(С)БО 15 застосовується у випадку, коли цільового фінансування надається отримувачу без жодних умов його використання та призначено для покриття витрат, які фактично понесені платником податків. Однак, Позивач отримав цільове фінансування від нерезидента з метою забезпечення своєї діяльності та виконання функцій, наперед визначених нерезидентом.

Також, податковий орган у Акті перевірки посилається на заниження позивачем доходів від операційної курсової різниці і купівлі-продажу валюти з огляду на заниження доходів позивача у вигляді цільового фінансування, що за твердженням відповідача, є наслідком заниження доходів від цільового фінансування. Проте, оскільки судом було встановлено відсутність порушень позивачем норм П(С)БО 15 під час відображення в обліку цільового фінансування, то заниження позивачем доходів від операційної курсової різниці і купівлі-продажу валюти, також не є доведеним належними доказами.

Відносно тверджень відповідача про заниження витрат позивачем на суму 141 255 600 грн. судом було досліджено наявні в матеріалах справи документи, зокрема копії: договору комісії б/н від 14.07.2017 р. додатковими угодами / додатками, платіжних доручень щодо оплати послуг ТОВ «Компанія «АЛІСА», а також актів виконаних робіт по договору комісії на загальну суму 141 255 600 грн., суд акцентує на наступному.

Згідно з п. 1.1 та 1.2 договору комісії ТОВ «Компанія «Аліса» як комісіонер зобов`язалася здійснити комплекс дій з реконструкції, технічного оснащення та облаштування нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 23/1 з метою її наступної передачі в оренду (а після змін у власність) позивачу як комітенту. Позивач взяв на себе зобов`язання оплатити комісійну винагороду комітенту. Тобто, ТОВ «Компанія «АЛІСА» не здійснювала підрядні роботи щодо реконструкції нежитлової будівлі, а залучала третіх осіб для виконання комплексу підрядних робіт.

Протягом періоду, що перевірявся (з 19.04.2017 р. по 31.12.2020 р.), позивач оплатив на користь ТОВ «Компанія «Аліса» надані послуги у сумі 141 255 600,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. Факт приймання-передачі наданих послуг підтверджується актами виконаних робіт. Вказані акти виконаних робіт всі обов`язкові реквізити, визначені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Всі вказані оплати були здійснені в той же самий місяць, а якому були складенні акти виконання робіт, а відповідно і на дату вказаних актів позивачем і визнавалися витрати.

При цьому, під час судових засідань відповідач посилався на відсутність детального опису виконаних робіт у вказаних актах, а також актів за формою КБ-2в як аргументи для визнання витрат позивача на оплату по договору комісії завищеними.

Між тим, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством не передбачено ступінь деталізації робіт чи послуг, який має містити первинний документ. Така правова позиція підтверджується, утому числі, усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема в постановах від 15 квітня 2021 року у справі № 520/12379/19, від 12.02.2020 по справі № 813/3577/13-а/, від 20 березня 2020 року у справі № 560/3956/18, від 15 квітня 2020 року по справі № 240/5420/18, від 02 липня 2020 року по справі № 560/711/19.

Суд також враховує, що в період, який перевірявся, форма актів прийманняпередачі КБ-2в, є обов`язковою для застосування лише в окремих випадках, зокрема коли будівництво здійснюється за рахунок бюджетних коштів. Відповідно до пп. 6.4.2 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «При визначені вартості виконаних обсягів робіт і проведені взаєморозрахунків за виконані роботи по об`єктах будівництва, зведення яких здійснюється за рахунок державних коштів, застосовуються примірні форми первинних облікових документів «Акт приймання виконаних будівельних робіт» (примірна форма № КБ-2в) і «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати» (примірна форма № КБ-3), які наведено у додатку Т та у додатку У». Вищезазначена правова позиція підтверджується судовою практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 17.10.2022 у справі № 640/19539/19.

Окрім того, як з`ясовано судом, фінансування реконструкції нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 23/1, здійснювалося позивачем за кошти нерезидента, а отже позивач не зобов`язаний був використовувати форму актів приймання-передачі № КБ-2в.

В якості аргументів завищення витрат по договору комісії відповідач також посилається на не передання позивачу протягом періоду, що перевірявся, нежитлової будівлі за адресою: м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 23/1, в оренду чи власність. Окрім цього, відповідач надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким 22.02.2022 право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою м. Одеса, вул. Гоголя, буд. 23/1, перейшло від ТОВ «Компанія «АЛІСА» до ТОВ «КОРП ЕСТЕЙТ». У зв`язку з цим, відповідач вважає, що оскільки метою позивача була спочатку оренда нежитлової будівлі, потім придбання нежитлової будівлі як це було передбачено змінами до договору комісії, то кошти, перераховані позивачем на користь ТОВ «Компанія «Аліса», є попередньою оплатою, а відповідно не є витратами позивача. На думку відповідача, факт того, що у 2022 році будівля була продана третій особі (ТОВ «КОРП ЕСТЕЙТ») , додатково підтверджує відсутність у позивача підстав для відображення в обліку витрат по договору комісії, оскільки позивач не отримав жодних доходів у вигляді права користування чи права власності на таку будівлю. В підтвердження наведеного податковий орган посилається на абзац перший п. 7 П(С)БО 16, згідно з яким: -«Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені».

Водночас, суд вважає наведені вище доводи відповідача безпідставними, погоджуючись, при цьому, з твердженнями позивача, що витрати по договору комісії були належним чином відображені позивачем в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності.

Відповідно до п. 5 П(С)БО 15: «Дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена».

Згідно з абзацами першим та другим п. 7 П(С)БО 16: «Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені».

Договором комісії не передбачено суму орендної плати за користування нежитловою будівлею чи ціну продажу нежитлової будівлі. Даним договором також не було деталізовано строків користування будівлею чи строків передачі права власності на таку будівлю. В період, що перевірявся, позивач не мав чітких критеріїв для оцінки розмір доходу від виконання договору комісії, а тому у позивача існували законні підстави для застосовування абзацу другого п. 7 П(С)БО 16 та відображення в обліку витрати по договору комісії в період їх понесення.

Той факт, що у 2022 році змінилися обставини і право власності на будівлю перейшло до ТОВ «КОРП ЕСТЕЙТ» не впливає на порядок відображення позивачем витрат по договору комісії у періоді, що перевірявся (2017-2020 роки) з огляду на те, що у періоді, який перевірявся, позивач виходив з тих обставин та фактів, щодо наявності котрих йому було відомо.

Отже, враховуючи наведене, відповідач безпідставно посилається на те, що грошові кошти, перераховані позивачем на користь ТОВ «Компанія «АЛІСА», є попередньою оплатою, та відповідно помилково вважає, що позивач повинен був керуватися п. 9.2 ПСБО 16, відповідно до якого: - «Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг».

Позивач, на думку суду, також цілком слушно зауважив, що під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.01.2022 р. № 112/15-32-07-08 відповідач застосовував однобічний вибірковий підхід, стверджуючи про завищення витрат на суму 141 256 000,00 грн., оскільки в такому випадку це означало би пропорційне завищення доходів на цю ж суму 141 256 000,00 грн. В результаті, фінансовий результат вказаний у фінансовій звітності і деклараціях позивача з податку на прибутку підприємств залишився б незмінним.

Стосовно епізоду щодо заниження позивачем податкових різниць, які збільшують фінансовий результат до оподаткування, на суму 3 433 918 грн. та 990 211 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до висновків Акта перевірки, відповідач вважає, що існує розбіжність між даними бухгалтерського обліку амортизації основних засобів / нематеріальних активів із даними відповідних додатків РІ до податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за період з 2017 по 2020 роки, не обґрунтовуючи, при цьому, належними доказами / доводами щодо підстав незаконності виникнення такої розбіжності.

Натомість, позивачем у контексті означеного, наголошено, що бухгалтерська система, яку використовує Позивач, акумулює дані 131 і 132 субрахунків на субрахунку 831 «Амортизація основних засобів». Судом досліджено роздруківку відомостей рахунку 83, який надавався до перевірки та міститься в матеріалах справи. Отже, суд погоджується з доводами позивача, що субрахунок 831 включає інформацію про суму нарахованої амортизації щодо основних засобів і щодо малоцінних необоротних матеріальних активів.

Відповідно до форми податкової декларації з податку на прибуток підприємств, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 р. № 897, декларація та додатки РІ та АМ до неї не передбачають відображення амортизації малоцінних необоротних матеріальних активів. Вказане також узгоджується з положеннями Податкового кодексу України.

Отже, до рядку 1.1.1 Додатку РІ до рядка 03 податкової декларації з податку на прибуток підприємств позивачем було законно включено лише суму амортизації основних засобів, яка відображена на субрахунку 131. Водночас суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про заниження позивачем податкових різниць, які збільшують фінансовий результат до оподаткування, на суму 3 433 918 грн. та 990 211 грн.

Стосовно винесення спірного податкового повідомлення-рішення від 05.01.2022 р. № 113/15-32-07-08, судом встановлено наступне.

Так, за твердженням податкового органу, позивачем було подано до ДПС звіти про КО: за 2018 рік -№ від 30.09.2021, загальна сума КО відображена у звіті 72 491 742,0 грн. та за 2019 рік - № від 30.09.2021, загальна сума КО відображена у звіті 70 722 324,0 грн. з порушенням строків, передбачених пп. 39.4.2 Податкового кодексу України.

Позивач стверджує, що оскільки звіти про КО були подані в період дії карантину, який запроваджено в Україні з 1 березня 2020 року, і який діяв на час проведення перевірки та на дату винесення оскаржуваного повідомлення-рішення від 05.01.2022 р. № 113/15-32-07-08, то накладення штрафних (фінансових) санкцій за несвоєчасну подачу Звітів про КО не є законним.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам позивача, та контролюючого органу суд виходить із такого.

Відповідно до пп. 39.4.2 Податкового кодексу України «Платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису».

Згідно з абзацом четвертим пп. 39.2.1.7 Податкового кодексу України: «Господарські операції, що здійснюються між нерезидентом та його постійним представництвом в Україні, визнаються контрольованими, якщо обсяг таких господарських операцій, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 10 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік».

Як вбачається з наявних в матеріалах справах доказів, загальна сума операцій між позивачем та нерезидентом у 2018 році склала - 72 491 742,0 грн., а у 2019 році - 70 722 324,0 грн.

Таким чином, операції між позивачем та нерезидентом були контрольованими та підлягали відображенню у звітах про КО.

Виходячи з пп. 39.4.2 Податкового кодексу України звіт про КО за 2018 рік повинен був поданий у термін до 01.10.2019 року, а звіт про КО за 2019 рік у термін до 01.10.2020. Відповідно до квитанцій про прийняття звітів про КО за 2018 та 2019 роки вказані звіти були подані позивачем до ДПС 30.09.2021, тобто з порушенням строку, визначеного пп. 39.4.2 Податкового кодексу України. Однак, на підставі з п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України відповідач не застосував до позивача штраф, передбачений п. 120.6 Податкового кодексу України, за неподання звіту про КО за 2019 рік.

Оцінюючи доводи позивача про те, що штрафні санкції за порушення строків подання звітів про КО за 2018 -2019 роки не можуть бути застосовані з огляду на дію на території України карантинних обмежень, передбачених п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 120.6 Податкового кодексу України: «Несвоєчасне подання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення, та/або глобальної документації з трансфертного ціноутворення (майстер-файлу), та/або звіту у розрізі країн міжнародної групи компаній, та/або повідомлення про участь у міжнародній групі компаній або несвоєчасне декларування контрольованих операцій у поданому звіті відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу - тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:

одного розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

одного розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного декларування контрольованих операцій в поданому звіті про контрольовані операції в разі подання уточнюючого звіту, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного подання документації з трансфертного ціноутворення, визначеної підпунктами 39.4.6 і 39.4.9 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного подання глобальної документації з трансфертного ціноутворення, визначеної підпунктами 39.4.7 і 39.4.9 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного подання звіту в розрізі країн міжнародної групи компаній, але не більше 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

одного розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звіт»

Відповідно до п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України: «За порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:

порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;

відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;

порушення вимог законодавства в частині:

обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

цільового використання пального, спирту етилового платниками податків;

обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку;

порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати».

Як вбачається з матеріалів справи позивач порушив строк подання звіту про КО за 2018 рік, який сплив 01.10.2019 року, фактично подавши вказаний звіт 30.09.2021. В даному випадку порушення пп. 39.4.2 Податкового кодексу України виникло до дати запровадження карантину, а тому обмеження на застосування штрафних санкцій, передбачене п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не розповсюджується на позивача.

Строк подання звіту про КО за 2019 рік, який сплив 01.10.2020, припадає на період дії карантину (з 01.03.2020), а тому штрафна санкція за порушення строку подання звіту про КО за 2019 рік обґрунтовано не була застосована до позивача під час складення повідомлення-рішення від 05.01.2022 р. № 113/15-32-07-08.

Стосовно оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 05.01.2022 р. № 114/15-32-07-08, судом встановлено наступне.

Так, відповідач стверджує, що у порушення п. 46.1 Податкового кодексу України, Наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств», із змінами та доповненнями, позивачем не своєчасно подані декларації з податку на прибуток підприємств, а саме податкові декларації були подані Представництвом «АВТОДОК ГмбХ» 24.05.2021, тоді як мали бути подані у наступні строки:

за 2017 рік (24.05.2021). Строк подання 01.03.2018;

за 1 квартал 2018 року (24.05.2021). Строк подання 10.05.2018;

за Півріччя 2018 року (24.05 2.021) Строк подання 09.08.2018;

за Три квартали 2018 року (24.05 2021). Строк подання 09. 11.2018

за 2018 рік (24.05 2.021) Строк подання 01.03.2019;

за 1 квартал 2019 року (24.05.2021). Строк подання 10.05.2019;

за Півріччя 2019 року (24.05.2021). Строк подання 09.08.2019;

за Три квартали 2019 року (24.05.2021). Строк подання 11.11.2019;

за 2019 рік (24.05.2021). Строк подання 02.03.2020;

за 1 квартал 2020 року (24.05.2021). Строк подання 12.05.2020;

за Півріччя 2020 року (24.05.2021). Строк подання 10.08.2020;

за Три квартали 2020 року (24.05.2021). Строк подання 09.11.2020;

за 2020 рік (24.05.2021). Строк подання 01.03.2021.

Позивач стверджує, шо штрафна санкція за подання вищезазначених податкових декларацій була застосовано відповідачем з порушенням п. 52-.1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, тобто в період карантинних обмежень.

Проте, у контексті окресленого, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого-другого п. 120.1 Податкового кодексу України: «Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання».

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, податкові декларації за завітні періоди 2017-2020 років були подані позивачем 24.05.2021.

При цьому, граничний строк подання частини податкових декларацій з податку на прибуток підприємств припадає на період дії карантинних обмежень, а саме податкових декларації за 2019 рік, за 1 квартал 2020 року, за півріччя 2020 року, за 3 квартали 2020 року та за 2020 рік.

Відповідно до повідомлення-рішення від 05.01.2022 р. № 114/15-32-07-08 відповідач не застосовував до позивача штраф, передбачений абзацами першим-другим п. 120.1 Податкового кодексу України, з огляду на п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України за несвоєчасне подання податкових декларацій за 2019 рік, за 1 квартал 2020 року, за півріччя 2020 року, за 3 квартали 2020 року та за 2020 рік.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що позивачем порушено строк подання податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за наступні звітні періоди: за 2017 рік, за 1 квартал 2018 року, за Півріччя 2018 року, за Три квартали 2018 року, за 2018 рік, за 1 квартал 2019 року, за Півріччя 2019 року, з

При цьому, суд вказує, що у даному випадку порушення вимог п 46.1 Податкового кодексу України виникло за довго до дати запровадження карантину, а тому обмеження щодо застосування штрафних санкцій, передбачене п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, не розповсюджується на позивача в означеній частин, що відповідно свідчить про правомірність застосування до позивача штрафу за порушення строків подання податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за окреслені періоди.

Таким чином, зважаючи на вище окреслене, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ, а саме шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області вiд 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р, натомість решта вимог не є ґрунтовними, документально підтвердженими, а отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними, та скасування податкових повідомлень-рішень, підлягають задоволенню частково, з вищеокреслених підстав.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні (, адреса: 65026, м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд.5) про визнання протиправними, та скасування податкових повідомлень-рішень вiд 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р, № 113/15-32-07-08 форма ПС, № 114/15-32-07-08 форма ПС , - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС в Одеській області вiд 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд.5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні (, адреса: 65026, м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) судовий збір у розмірі 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю АВТОДОК ГмбХ в Україні (, адреса: 65026, м. Одеса, вул. Катерининська, 27/1) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд.5) про визнання протиправними, та скасування податкових повідомлень-рішень вiд 05.01.2022 р. №112/15-32-07-08 Форма Р, № 113/15-32-07-08 форма ПС, № 114/15-32-07-08 форма ПС , - задовольнити частково

09.05.23.