Справа № 140/765/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року

м. Київ

справа № 140/765/20

адміністративне провадження № К/9901/15987/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року (колегія суддів: Обрізко І.М., Іщук Л.П., Онишкевич Т.В.) у справі №140/765/20 за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Ратнівське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

У лютому 2020 року Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Ратнівське ЛГ», підприємство, позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20 листопада 2019 року №000282507, №000281507, №000279507, №000280507, від 06 лютого 2020 року №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20 листопада 2019 року №000282507 повністю, №000281507 в частині збільшення суми грошового зобов`язання на 483233 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 322155 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 161078 грн), №000279507 в частині збільшення суми грошового зобов`язання на 450170 грн (у тому числі за податковими зобов`язаннями - 360136 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 90034 грн), №000280507 в частині збільшення суми грошового зобов`язання на 1470006 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати в сумі 12822,20 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що контрагент позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОФ Арбо» (далі - ТОВ «ДОФ Арбо») визнав факт відсутності виконання робіт по заготівлі деревини для ДП «Ратнівське ЛГ». Суд зазначив, що ані позивач, ані ТОВ «ДОФ Арбо» не спростували належними та допустимими доказами висновки контролюючого органу про відсутність між ними фінансово-господарських взаємовідносин.

З акту перевірки від 08 листопада 2019 року №4166/05-07/00991503 слідує, що ДП «Ратнівське ЛГ» у рядку 2180 «Інші операційні витрати» Звіту про фінансові результати за 3 квартал 2017 року відображено списання путівок на відпочинок, які придбані у ДП «Шацьке УДЛГ» на загальну суму 192500,00 грн. При цьому при перевірці платник не надав документальні підтвердження використання придбаних путівок. Таким чином, контролюючий орган встановив завищення витрат на суму 192500,00 грн та відповідно заниження об`єкта оподаткування з податку на прибуток за 3 квартал 2017 року на вказану суму. Також, відповідно до акту перевірки, позивачем занижено декларування різниць, які виникають відповідно до ПК України, на суму 304266,00 грн унаслідок здійснення протягом квітня-грудня 2016 року перерахування на адресу Первинної профспілкової організації ДП «Ратнівське ЛГ» 306073,00 грн та здійснення дооцінки вартості об`єктів житлового фонду на суму 139816,80 грн. Як зазначали в судовому засіданні представники позивача, порушення щодо списання путівок та декларування різниць ними не оспорюється, а отже вказані порушення суд визнав підтвердженими.

Щодо висновків контролюючого органу про встановлення завищення витрат по операціях із списання ДП «Ратнівське ЛГ» за даними обліку скретч-карт/талонів на пальне, що не є господарською діяльністю підприємства, на загальну суму 2000755,00 грн, у тому числі за 2-4 квартали 2016 року на суму 475088,00 грн, за 2017 рік на суму 672646,00 грн, за 2018 рік на суму 730776,00 грн та 1 квартал 2019 року на суму 122245,00 грн, у зв`язку із відсутністю фіскальних чеків, суд указав, що факт отримання позивачем від постачальників скретч-карток на ПММ на умовах попередньої оплати відповідно до виставлених рахунків підтверджується видатковими накладними та платіжними дорученнями. При цьому, на підставі пояснень представників позивача та первинних документів судом встановлено, що скретч-картки на ПММ отримували відповідальні особи підприємства на підставі виданих довіреностей, а факт отримання карток засвідчувався підписом зазначених осіб на видатковій накладній (т. 2, а. с. 14-15). Отримані талони оприбутковувались на баланс ДП «Ратнівське ЛГ» по рахунку 203 та в підзвіт головного механіка (т. 2, а. с. 16-17). Видача скретч-карток водіям проводилась на основі записів у відомостях з обліку талонів під їх розписку, за наслідками використання яких водії складали відповідні звіти про використання талонів на ПММ (т. 2, а. с. 17-18). Водночас списання ПММ здійснювалось на підставі подорожніх листів, факт списання оформлювався відповідними актами (т.2, а.с.19-26). Крім того, на підтвердження факту отримання ПММ на АЗС позивач надав реєстри отримання ПММ по паливних картках ТОВ «Нафтотрейд Ресурс» та ТОВ «Вог Кард» за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року, у яких вказано: коли і де заправлялися автомобілі на АЗС, серійний номер смарт-картки, число, місяць, години заправки, кількість отовареного товару (т.3, а.с.1-73). Отже, суд погодився із доводами позивача про те, що вказані вище первинні документи підтверджують факт відпуску ПММ по картках та талонах водіям ДП «Ратнівське ЛГ», а також використання придбаного пального у власній господарській діяльності позивача, враховуючи кількість наявної у підприємства техніки, задіяної у роботах по лісозаготівлі (т. 1, а. с. 245-246). На думку суду, у випадку проведення розрахунків за продані нафтопродукти у безготівковій формі, факт фактичного відпуску покупцю ПММ на АЗС може підтверджуватися не лише фіскальним чеком РРО, а й іншими первинними документами (талоном, смарт-карткою, платіжним дорученням, накладною тощо).

Із наданого відповідачем розрахунку донарахованих за актом перевірки грошових зобов`язань (т. 5, а.с. 43) убачається, що за встановленим порушенням по списанню ПММ за період з 2-4 квартали 2016 року по 1 квартал 2019 року позивачу донараховано податок на прибуток підприємств та організацій, що перебувають у державній власності, в сумі 360136,00 грн, ПДВ в сумі 322155,00 грн та частину чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) в сумі 14700006 грн. Отже, в цій частині донарахованих грошових зобов`язань (із врахуванням застосованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів)) податкові повідомлення-рішення від 20.11.2019 року №000281507, №000279507, №000280507 суд визнав протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Також суд урахував, відповідно до акту перевірки від 17 вересня 2019 року №1266/05-07/00991503 контролюючий орган в ході її проведення встановив порушення ДП «Ратнівське ЛГ» вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». За наслідками встановлених порушень та з урахуванням рішення ДПС України від 24.12.2019 про результати розгляду скарги позивача (т.1, а.с.233-235) відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.02.2020 № (т.1, а.с.243), яке позивач оскаржує в межах даного спору, однак жодних доводів на спростування встановлених порушень не наводить. З огляду на відсутність належних обґрунтувань позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.02.2020 № відсутні.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задоволено.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі №140/765/20 скасовано в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області від 20 листопада 2019 року №000282507 повністю, №000281507 в частині збільшення суми грошового зобов`язання на 483 233 грн (в тому числі за податковими зобов`язаннями - 322155 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 161078 грн), №000279507 в частині збільшення суми грошового зобов`язання на 450170 грн (в тому числі за податковими зобов`язаннями - 360136 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 90034 грн), №000280507 в частині збільшення суми грошового зобов`язання на 1470006 грн та прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що по взаємовідносинах із ТОВ «ДОФ Арбо» порушення є доведеним, а доводи ДП «Ратнівське ЛМГ» про безпідставність вказаного порушення є необґрунтованими.

Суд також урахував, що порушення щодо списання путівок та декларування різниць позивачем не оспорюється, отже вказані порушення слід уважати підтвердженими.

З огляду на відсутність належних обґрунтувань позовних вимог в частині вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд апеляційної інстанції вказав про правильність висновків суду першої інстанції стосовно того, що підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.02.2020 № відсутні.

Разом з тим, щодо висновків суду першої інстанції в частині відсутності допущення позивачем порушень стосовно завищення витрат по операціях із списання ДП «Ратнівське ЛМГ» за даними обліку скретч-карт/талонів на пальне апеляційний суд зазначив, що фактичне постачання товарів в межах відповідної угоди повинне розглядатися судами як самостійний предмет дослідження, для чого слід встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання поставок, обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінювати такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.

Суд указав, що предметом доказування при визначенні правильності винесення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень №000282507, №000279507, №000280507 (в частині зменшення від`ємного значення, що зараховується до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 2295 грн) є обставини щодо придбання ДП «Ратнівське ЛМГ» нафтопродуктів через мережу АЗС на підставі придбаних у ТОВ «Нафтотрейд Ресурс», ТОВ «Вог Кард» паливних карток. Враховуючи вимоги Закону №265/95-ВР, суд дійшов висновку, що допустимим доказом операції з відпуску (продажу) пального на АЗС в розумінні приписів статті 74 КАС України є розрахунковий документ, роздрукований реєстратором розрахункових операцій.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи установлено:

Судом першої інстанції установлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у період з 30 липня 2019 року по 27 серпня 2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області на підставі наказу від 27 червня 2019 року №2293 проведено документальну планову виїзну перевірку ДП «Ратнівське ЛМГ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року, за наслідками якої складено акт перевірки від 17 вересня 2019 року №1266/05-07/00991503 (т. 1, а. с. 18-90).

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки позивачем порушено, зокрема:

- пункти 1, 2 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР): за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року здійснювалися розрахункові операцій у готівковій формі за надані послуги з оформленням прибуткових ордерів, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку, але без застосування зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують їх виконання та не видача особі, яка отримувала послугу в обов`язковому порядку розрахункового документа встановленої форми на повну суму проведених операцій на загальну суму 214760,96 грн (213 998,83 грн + 762,13 грн);

- статтю 10 Закону №265/95-ВР, постанову Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2000 року №1336 «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року надавалися послуги з видачі дозволів на право здійснення добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка), але без використання у встановленому порядку при здійсненні розрахунків за готівку розрахункової книжки та книги обліку розрахункових операцій на загальну суму 159410 грн.

На підставі вищевказаних висновків акта перевірки від 17 вересня 2019 року №1266/05-07/00991503 ГУ ДПС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 17 вересня 2019 року №, яким до підприємства застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про РРО у розмірі 215100,96 грн (т. 1, а. с. 232).

Підприємство, не погодившись із зазначеним рішенням, в порядку адміністративного оскарження подало скаргу до Державної податкової служби України (т. 1, а.с. 128-131), яка своїм рішенням від 24 грудня 2019 року її частково задовольнила (т. 1, а.с. 233-235).

З урахуванням зазначеного рішення про результати розгляду скарги відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 06 лютого 2020 року №, яким до ДП «Ратнівське ЛМГ» застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 182741,15 грн (т. 1, а.с. 243).

Крім того, за висновками акту перевірки від 17 вересня 2019 року №1266/05-07/00991503 також встановлено такі порушення ДП «Ратнівське ЛМГ»:

- статей 5, 7 П(с)БО 15 «Дохід»; П(С)БО 16 «Витрати»; підпунктів 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, статей 22, 23, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, підпункту 140.5.9 пункту 140.5 статті 140, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 655926,00 грн, у тому числі за звітний період 2016 рік в сумі 113150,00 грн, за 2017 рік у сумі 244567,00 грн, за 2018 рік в сумі 272028,00 грн, І кв 2019 року в сумі 26181,0 грн;

- пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, Закону України від 21 вересня 2006 року №185-V «Про управління об`єктами державної власності», в результаті чого занижено відрахування частини чистого прибутку на загальну суму 2417720,00 грн, в тому числі за звітний період 2016 рік на суму 356317,00 грн, за 2017 рік на суму 937540,00 грн, за 2018 рік на суму 1062740,00 грн та за 1 квартал 2019 року в сумі 61123 грн;

- пункту 120-1.2 статті 120-1, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.10 статті 201, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК України, в результаті чого занижено податку на додану вартість всього у сумі 554602,00 грн, в тому числі за вересень 2016 року в сумі 9651,20 грн, за жовтень 2016 року в сумі 8570,83 грн, за листопад 2016 року в сумі 8864,09 грн, за грудень 2016 року в сумі 8714,79 грн, за січень 2017 року в сумі 8816,67 грн, за лютий 2017 в сумі 9833,33 грн, за березень 2017 року в сумі 15045,83 грн, за квітень 2017 року в сумі 6033,34 грн, за травень 2017 року 13150,00 грн, за червень 2017 року в сумі 9941,66 грн, за липень 2017 року в сумі 8200,00 грн, за серпень 2017 року в сумі 10875,00 грн, за вересень 2017 року в сумі 7683,33 грн, за жовтень 2017 року в сумі 35998,00 грн, за листопад 2017 року в сумі 36884,00 грн, за грудень 2017 року в сумі 49049,00 грн, за січень 2018 року в сумі 55902,00 грн, за лютий 2018 року в сумі 78649,00 грн, за березень 2018 року в сумі 9425,00 грн, за квітень 2018 року в сумі 13933,34 грн, за травень 2018 року в сумі 13024,99 грн, за червень 2018 року в сумі 12633,34 грн, за липень 2018 року в сумі 15500,00 грн, за серпень 2018 року в сумі 8666,67 грн, за вересень 2018 року в сумі 23402,00 грн, за жовтень 2018 року в сумі 25986,40 грн, за листопад 2018 року в сумі 16545,40 грн, за грудень 2018 року в сумі 9171,842 грн, за січень 2019 року в сумі 8209,42 грн, за лютий 2019 року в сумі 6672,50 грн, за березень 2019 року в сумі 9567,25 грн;

- пункту 201.10 статті 201, пунктів 192.1 статті 192 ПК України, в результаті чого встановлено порушення термінів реєстрації податкових накладних та відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 370831,00 грн.

Не погодившись із зазначеними висновками, позивач подав заперечення (т. 1, а.с. 117-127).

За результатами розгляду заперечень на акт та на підставі наказу від 16 вересня 2019 року №714 була призначена й проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП «Ратнівське ЛМГ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року, що стали предметом заперечення, за наслідками якої складено акт перевірки від 08 листопада 2019 року №4166/05-07/00991503 (т. 1, а. с. 140-190), висновками якого встановлено, що позивачем порушено вимоги:

- статей 5, 7 П(с)БО 15 «Дохід»; П(С)БО 16 «Витрати»; підпунктів 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, статей 22, 23, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, підпункту 140.5.9 пункту 140.5 статті 140, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 628517,00 грн, у тому числі за звітний період 2016 рік в сумі 113150,00 грн, за 2017 рік у сумі 244567,00 грн, за 2018 рік в сумі 244619,00 грн, за І квартал 2019 року в сумі 26181,00 грн;

- пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, Закону України від 21 вересня 2006 року №185-V «Про управління об`єктами державної власності», в результаті чого занижено відрахування частини чистого прибутку на загальну суму 2303516,00 грн, в тому числі за звітний період 2016 рік на суму 356317,00 грн, за 2017 рік на суму 937540,00 грн, за 2018 рік на суму 948537,00 грн та за 1 квартал 2019 в сумі 61123,00 грн;

- пункту 120-1.2 статті 120-1, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.10 статті 201, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 505924 грн, у тому числі за листопад 2016 року в сумі 8864 грн, за грудень 2016 року в сумі 8715 грн, за січень 2017 року в сумі 8817 грн, за лютий 2017 в сумі 9833 грн, за березень 2017 року в сумі 15046 грн, за квітень 2017 року в сумі 6033 грн, за травень 2017 року 13150 грн, за червень 2017 року в сумі 9942 грн, за липень 2017 року в сумі 8200 грн, за серпень 2017 року в сумі 10875 грн, за вересень 2017 року в сумі 7683 грн, за жовтень 2017 року в сумі 35998 грн, за листопад 2017 року в сумі 36884 грн, за грудень 2017 року в сумі 49049 грн, за січень 2018 року в сумі 55902 грн, за лютий 2018 року в сумі 78649 грн, за березень 2018 року в сумі 9425 грн, за квітень 2018 року в сумі 13933 грн, за травень 2018 року в сумі 13025 грн, за червень 2018 року в сумі 12633 грн, за липень 2018 року в сумі 15500 грн, за серпень 2018 року в сумі 8667 грн, за вересень 2018 року в сумі 9509 грн, за жовтень 2018 року в сумі 15773 грн, за листопад 2018 року в сумі 10198 грн, за грудень 2018 року в сумі 9172 грн, за січень 2019 року в сумі 8209 грн, за лютий 2019 року в сумі 6673 грн, за березень 2019 року в сумі 9567 грн;

- пункту 201.10 статті 201, пунктів 192.1 статті 192 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено порушення термінів реєстрації податкових накладних та відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 304576,00 грн.

На підставі висновків вищевказаного акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області 20 листопада 2019 року прийняло податкові повідомлення-рішення:

- №000282507, яким до підприємства згідно зі статтею 120-1 ПК України застосовано штраф за відсутність складення та/або реєстрації податкових накладних в розмірі 152288 грн;

- №000281507, яким підприємству згідно з пунктом 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 758886,00 грн (в тому числі: за податковими зобов`язаннями - 505924,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 252962,00 грн);

- №000279507, яким підприємству згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності, в розмірі 785646,00 грн (в тому числі: за податковими зобов`язаннями - 628517,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 157129,00 грн);

- №000280507, яким підприємству згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) в розмірі 2303517,00 грн (т. 1, а.с. 212-219).

Підприємство в порядку адміністративного оскарження подало скаргу до ДПС України на вказані податкові повідомлення-рішення (т.1, а.с.236-242), яка своїм рішенням від 03.02.2020 залишила оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін, а скаргу - без задоволення (т. 1, а.с. 222-231).

Судом також установлено, що протягом червня 2017 року-січня 2018 року ДП «Ратнівське ЛМГ» (замовник) було укладено із ТОВ «ДОФ Арбо» (підрядник) договори про надання послуг, пов`язаних із лісівництвом, предметом яких є, зокрема, виконання робіт із заготівлі деревини на підставі лісорубних квитків. У пунктах 1.6 та 1.7 указаних договорів визначено, що роботи виконуються власними силами, технічними засобами, матеріалами Підрядника; роботи вважаються виконаними після підписання уповноваженими представниками Сторін акту прийому-передачі робіт.

На підтвердження факту виконання ТОВ «ДОФ Арбо» робіт по заготівлі деревини позивачем подано до суду договори про надання послуг, пов`язаних з лісівництвом, акти приймання-передачі робіт та послуг (т. 3, а.с. 97-250, т. 4 а.с. 1-250), та реєстр щоденників заготівлі по ТОВ «ДОФ Арбо» з 01 вересня 2017 року по 28 лютого 2017 року (т. 5, а. с. 6-15).

Інші первинні документи, зокрема, лісорубні квитки, карти технологічного процесу розроблення лісосік, щоденники приймання робіт по заготівлі лісопродукції тощо, позивач суду не надав та пояснив, що усі первинні документи були вилучені слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Волинській області в ході проведеного огляду в межах кримінального провадження №0000014 від 26 лютого 2020 року, що підтверджується протоколом огляду від 23 квітня 2020 року (т. 5, а.с. 88-104).

Разом з тим, ГУ ДФС у Волинській області провело документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ДОФ Арбо» щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2018 року, за наслідками якої складено акт від 21 травня 2019 року №10670/14-03/31979936 (т. 5, а.с. 116-156).

Так, в ході зазначеної перевірки контролюючий орган встановив фактичну відсутність виконання ТОВ «ДОФ Арбо» робіт по комплексній заготівлі деревини для ДП «Ратнівське ЛМГ» на загальну суму з ПДВ 1102616,00 грн. Указані висновки ревізорів ґрунтуються на тому, що на ТОВ «ДОФ Арбо» відсутні будь-які накази про відрядження працівників для виконання робіт на ДП «Ратнівське ЛМГ»; відсутні авансові звіти робітників, які містять витратні документи на проїзд від м. Камінь-Каширська до місця виконання лісогосподарських робіт; відсутні документи про доставку працівників до місця виконання робіт транспортом ТОВ «ДОФ Арбо»; всі працівники підприємства, які мають посвідчення лісорубів, у період, протягом якого повинні були виконуватись роботи для ДП «Ратнівське ЛМГ», були задіяні у виконанні робіт для інших суб`єктів господарювання; для перевірки не надано маршрутних листів, які свідчать про направлення тракторів для трелювання деревини при виконанні лісогосподарських робіт; для перевірки не надано первинних документів, які свідчать про заправку тракторів для виконання робіт, а також документів про видачу бензину працівникам лісорубам для заправки бензопил.

За висновками контролюючого органу ТОВ «ДОФ Арбо» унаслідок встановлених порушень завищено суму доходів від продажу товарів та занижено суму інших доходів по операціях із ДП «Ратнівське ЛМГ», що, в свою чергу, призвело до заниження податку на прибуток приватних підприємств, а також завищення податкових зобов`язань з ПДВ.

За наслідками проведеної перевірки контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення від 10 червня 2019 року №, № про збільшення ТОВ «ДОФ Арбо» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємства та ПДВ, які даним товариством на час прийняття оспорених у даній справі податкових повідомлень рішень не оскаржувались, були узгодженими, а визначені ними суми сплачені до бюджету (т. 5, а.с. 159-161).

Судом також установлено, що позивачем укладались договори на поставку пального, серед іншого: ТОВ «Торговий дім «Авіас» на підставі договору поставки №5 від 16 листопада 2015 року, ТОВ «Пром Гарант Плюс» на підставі договору поставки №29 від 28 серпня 2016 року, ТОВ «Альянс Еволюшн» на підставі договору поставки №1108 від 21 березня 2017 року, ТОВ «Лівайн Торг» на підставі договору поставки №40 від 18 січня 2018 року здійснювали поставку ПММ на умовах 100% попередньої оплати. Відпуск товару з АЗС здійснювався за довірчими документами (скретч-карти) на отримання товару. Передача покупцю товару здійснювався на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця скретч-картки;

ТОВ «Нафтотрейд Ресурс» на підставі договору №02-09 поставки нафтопродуктів партіями від 04 січня 2017 року, ТОВ «Вог Кард» на підставі договору №02-14 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 02 січня 2019 року, відповідно до яких постачальник надає за видатковою накладною покупцю картку(и) на пальне «WOG». Картка на пальне є товарно-розпорядчим документом на товар, на підставі якого здійснюється видача (повернення) товару за місцем його зберігання (АЗС). Для отримання товару зі зберігання (заправки пальним транспортного засобу на АЗС) водій пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Розрахунки за ПММ покупець здійснює на умовах 100% попередньої оплати вартості товару (т. 2, а.с. 1-13).

На підтвердження факту отримання позивачем від зазначених постачальників скретч-карток на ПММ на умовах попередньої оплати відповідно до виставлених рахунків посилається на видаткові накладні та платіжні доручення (т. 2, а.с. 31-248).

При цьому, суд першої інстанції на підставі пояснень представників позивача та первинних документів установив, що скретч-картки на ПММ отримували відповідальні особи підприємства на підставі виданих довіреностей, а факт отримання карток засвідчувався підписом зазначених осіб на видатковій накладній (т. 2, а.с. 14-15). Отримані талони оприбутковувались на баланс ДП «Ратнівське ЛМГ» по рахунку 203 та в підзвіт головного механіка (т. 2, а.с. 16-17). Видача скретч-карток водіям проводилась на основі записів у відомостях з обліку талонів під їх розписку, за наслідками використання яких водії складали відповідні звіти про використання талонів на ПММ (т. 2, а.с. 17-18). Водночас списання ПММ здійснювалось на підставі подорожніх листів, факт списання оформлювався відповідними актами (т. 2, а.с. 19-26).

Крім того, на підтвердження факту отримання ПММ на АЗС позивач надав реєстри отримання ПММ по паливних картках ТОВ «Нафтотрейд Ресурс» та ТОВ «Вог Кард» за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року, у яких вказано: коли і де заправлялися автомобілі на АЗС, серійний номер смарт-картки, число, місяць, години заправки, кількість отовареного товару (т. 3, а. с. 1-73).

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:

Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Позивач на обґрунтування поданої касаційної скарги посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно заниження доходів внаслідок невключення до складу доходів реалізації невстановленими особами ПММ по паливним карткам, оприбуткованого на баланс підприємства (використання скетч-карток без чеків РРО). Вказує, що факт отримання позивачем скретч-карток на ПММ від продавців підтверджується належними первинними документами, факт отоварення підтверджується заправочними відомостями з АЗС, в яких відображаються дані обліку реєстраторів розрахункових операцій, реєстрами паливних карток згідно видаткових накладних. Позивач уважає, що у випадку проведення розрахунків за продані нафтопродукти у безготівковій формі факт фактичного відпустку покупцю ПММ на АЗС може підтверджуватись й іншими первинними документами, а не лише чеком РРО.

Крім того, вказує на обставини неврахування судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови висновків, викладених у постановах Верховного Суду, в частині підтвердження реальності господарських операцій по наданню послуг з лісозаготівлі. Позивач зазначає, що господарські операції підтверджені належними первинними документами. Вказує на помилковість висновків суду апеляційної інстанції про визнання контрагентом позивача ТзОВ «ДОФ Арбо» виявлених контролюючим органом порушень в частині оформлення господарських операцій з позивачем за спірний період.

Відповідачем до Суду надано відзив на касаційну скаргу, в якому вказано на безпідставність викладених в ній доводів. Вказує на обґрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2023 року допущено заміну позивача, Державне підприємство «Ратнівське лісомисливське господарство» Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, правонаступником - Державним спеціалізованим господарським підприємством «Ліси України» в особі Філії «Ратнівське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 139.1.9 пунктом 139.1 статті 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За положеннями пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій із придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Водночас, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Так, у справі що розглядається, перевіркою встановлено, зокрема, фактичну відсутність виконання ТОВ «ДОФ Арбо» робіт із лісозаготівлі та, як наслідок, факт відсутності надання послуг для ДП «Ратнівське ЛМГ» на загальну суму 918 848,00 грн, у зв`язку з чим платник податку занизив показники у звітності за 4 квартал 2017 року та 1 квартал 2018 року.

Судами установлено, що на підтвердження виконання зазначених вище робіт позивач надав договір про надання послуг, пов`язаних із лісівництвом, акти приймання-передачі робіт та послуг, реєстр щоденників заготівлі. Водночас відсутні інші первинні документи, які притаманні спірній категорії виконуваних робіт, а саме: лісорубні квитки, карти технологічного процесу розроблення лісосік, щоденники приймання робіт по заготівлі лісопродукції.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні також зазначив, що про наявність протиправної податкової вигоди свідчить підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про:

- відсутність наказів про відрядження працівників для виконання робіт на ДП «Ратнівське ЛМГ», а також звітів про витрати на проїзд до місця виконання лісогосподарських робіт;

- відсутність доказів направлення технічного транспорту для трелювання деревини при виконанні лісогосподарських робіт, а також первинних документів, що підтверджують видачу пального для спеціальної техніки (тракторів, бензопил тощо).

Погоджуючись з висновками контролюючого органу, суд апеляційної інстанції зазначив, що вищенаведені обставини підтверджуються також тим, що контрагент позивача, ТОВ «ДОФ Арбо», визнав факт відсутності виконання робіт для ДП «Ратнівське ЛМГ», оскільки контролюючий орган одночасно провів перевірку і цього платника податків, а прийняті за результатом перевірки податкові повідомлення-рішення не оскаржувались, є узгодженими та визначені грошові зобов`язання сплачені до бюджету.

Тобто висновки суду першої інстанції стосовно доведеності порушення по взаємовідносинах позивача з ТОВ «ДОФ Арбо» ґрунтуються виключно на тому, що контрагент позивача визнав факт відсутності виконання робіт, оскільки не оскаржував прийняті податкові повідомлення-рішення.

Проте, у цьому випадку необхідно зауважити, що зазначена інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону про наявність порушень саме у позивача в силу дії принципу індивідуальної відповідальності платника податків. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган, з урахуванням того, що позивач під час розгляду справи неодноразово наголошував на тому, що первинні документи (лісорубні квитки, карти технологічного процесу розроблення лісосік, щоденники приймання робіт по заготівлі лісопродукції) були вилучені слідчими слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2020 року у справі №161/5852/20.

Водночас суди першої та апеляційної інстанцій не вжили заходів щодо перевірки зазначених вище обставин.

Верховний Суд також звертає увагу, що позивач під час апеляційного провадження у цій справі спростовував доводи контролюючого органу щодо визнання ТОВ «ДОФ Арбо» виявлених порушень, посилаючись на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року про відкриття провадження у справі №140/136/21 за позовом ТОВ «ДОФ Арбо» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Такі доводи позивача були проігноровані судом апеляційної інстанції.

Разом із цим, Верховний Суд наголошує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними" (постанова Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19).

Згідно з правовою позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №816/1118/17, від 15 січня 2019 року у справі №809/2918/13-а, суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків про те, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Таким чином, немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у ст. 16 ПК України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

Отже, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків".

Утім, надаючи оцінку доводам учасників справи, суди погодились з висновками, викладеними контролюючим органом щодо визнання порушень контрагентом, оскільки останній не оскаржив прийняті податкові повідомлення-рішення.

При цьому, доводи позивача щодо вилучення первинних документів та докази позивача щодо оскарження ТОВ «ДОФ Арбо» рішень податкового органу суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали указаним обставинам належної оцінки.

При цьому принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, закріплений частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язує суди вживати заходи для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі шляхом виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З огляду на викладене, Верховний Суд уважає, що висновки судів не ґрунтуються на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Суд звертає увагу, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди повинні належним чином мотивувати свої висновки та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів, суди повинні були не лише встановити з яких підстав здійснені висновки в акті перевірки, а й надати кожному із встановлених контролюючим органом порушень правову оцінку у взаємозв`язку із доводами позивача, відповідача і наданими ним на їх підтвердження доказами.

Поряд із цим судам необхідно було перевірити інформацію, надану відповідачем, щодо визнання ТОВ «ДОФ Арбо» виявлених порушень шляхом допиту посадових осіб зазначеного контрагента та/або перевірки обставин щодо вилучених первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ «ДОФ Арбо».

З урахуванням наведеного, судові рішення судів попередніх інстанцій не можна вважати такими, що відповідають вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частин першої та четвертої якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За змістом частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Частиною четвертою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів уважає, що суди попередніх інстанцій не дотрималися норм процесуального права стосовно з`ясування усіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Наведене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з порушенням норм процесуального права, що унеможливило повне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в силу положень статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішень та направлення справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене у цій постанові, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з перевіркою їх належними та допустимими доказами та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення із наведенням відповідного правового обґрунтування в частині прийняття чи відхилення доводів учасників справи.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Ратнівське лісомисливське господарство» Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства (правонаступник - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі Філії «Ратнівське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України») задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року скасувати.

Справу №140/765/20 за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі Філії «Ратнівське лісомисливське господарство» Державного спеціалізованого підприємства «Ліси України» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень направити на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І.В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко