Справа № 480/3259/23
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2023 року Справа № 480/3259/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3259/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу роботи на посаді рентгенолаборанта в Комунальній установі "Сумська міська клінічна лікарня № 5", періоди роботи з 16.02.2000 по 09.10.2002, з 10.10.2002 по 25.05.2006, з 23.10.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 26.04.2015 призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій і посад затверджених Кабінетом Міністрів України з 26.01.2023.
Свої вимоги мотивує тим, що після досягнення 45 років, маючи 26 років 1 місяць 19 днів страхового стажу, з них 14 років 09 місяців 14 днів пільгового стажу, 26.01.2023 звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.
Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 02.02.2023 № 74 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачці відмовлено у зв`язку не досягненням необхідного віку 50 років та відсутності пільгового стажу (до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки від 11.01.2023 № 554, оскільки відсутнє посилання на номер списку, крім того період 01.10.2001-01.03.2004 потребує уточнення, оскільки наявне сумісництво).

17.03.2023 позивачка повторно звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, але рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області № 74 від 24.03.2023 їй знову відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що вона не досягла встановленого законодавством пенсійного віку, право на призначення пенсії за віком на пільгових відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на даний час відсутнє. Крім того, зазначено, що пільговий стаж становить 14 років 09 місяців 13 днів.

Позивачка вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправними та такими, що порушують її права на отримання пенсійних виплат.

Ухвалою суду від 12.04.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними, у відзиві на позовну заяву наданому суду зазначає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно п.п. 1 п. 2 ст. 114 Закону страховий стаж позивачки становить 40 років 01 місяців 18 дні, пільговий саж позивачки становить 14 років 09 місяців 13 днів. Оскільки, на дату звернення позивачка не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 50 років, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно п.п. 1 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на даний час відсутнє. Враховуючи вищезазначене, позивачка не має права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно пп. 1 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ухвалу про відкриття провадження отримали 12.04.2023, відзиви на позов суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчила Сумське медичне училище за спеціальністю акушерська справа, що підтверджується копією диплому № НОМЕР_1 .

Згідно записів трудової книжки 03.04.1998 прийнята акушеркою обсерваційного відділення Сумського пологового будинку, 16.02.2000 звільнена з займаної посади по переводу в Сумську міську клінічну лікарню № 5. 17.02.2000 прийнята по переводу рентген-лаборантом в рентгенвідділення Комунальної установи "Сумська міська клінічна лікарня № 5".

Вважаючи, що вказана посада дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, позивачка 26.01.2023 звернулася до ГУ ПФ України в Сумській області із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком № 1.

Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 02.02.2023 № 74 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачці відмовлено у зв`язку не досягненням необхідного віку 50 років та відсутності пільгового стажу (до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно довідки від 11.01.2023 № 554, оскільки відсутнє посилання на номер списку, крім того період 01.10.2001 - 01.03.2004 потребує уточнення, оскільки наявне сумісництво).

17.03.2023 позивачка повторно звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, але рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області № 74 від 24.03.2023 їй знову відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що вона не досягла встановленого законодавством пенсійного віку, право на призначення пенсії за віком на пільгових відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на даний час відсутнє. Крім того, зазначено, що пільговий стаж становить 14 років 09 місяців 13 днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон України № 1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

У спірних правовідносинах відповідачі керувалися приписами статті 114 Закону України № 1058-IV.

Відповідно п.1 ч.2 ст.114 до Закону України № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи жінкам.

Разом з тим, починаючи з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" та пункт 1 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій".

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (пункт 1 Рішення 1-р/2020).

Відповідно до рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.04.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 Верховний суд перевіряв наступні питання:

а) можливість застосування юридичної позиції, що сформована в рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІУ в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій":

б) визначення кола осіб при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, на яких поширюється дія суперечливих норм Законів України № 1788- XII та № 1058-ІV;

в) нормативне визначення величини показника вікового цензу при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вирішуючи вказані питання, Верховний Суд у зразковому рішенні дійшов наступних висновків:

"Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Висновок у рішенні Конституційного Суду України у справі № 4-рп/2016 зроблений з урахуванням вимог частини 2 статті 150 Конституції України в редакції, чинній на момент прийняття рішення № 4-рп/2016, яка є тотожною статті 151-2 Конституції України у редакції на час розгляду справи та статті 8 Конституції України.

Водночас висновок, сформований у пункті 7 рішення № 4-рп/2016, застосовується судом з урахуванням обставин справи та вимог статті 151-2 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У пункті 3.1 рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 наголошено, що за юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (абзац другий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018). Відповідно до змісту статті 8 Конституції України, розвиваючи практику Конституційного Суду України, верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

Також у пункті 4.4. мотивувальної частини Рішення від 23 січня 2020 року № 1- р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

У першому пункті резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано неконституційними статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"- "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788- XII в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ.

У контексті предмету спору Конституційним Судом України визнані неконституційними положення щодо підвищення віку виходу на пенсію для пільгових категорій осіб та згідно з пунктом 2 резолютивної частині Рішення КСУ № 1 -р/2020 зазначені положення втрачають чинність з дня ухвалення цього Рішення (тобто з 23 січня 2020 року).

У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Верховний Суд наголошує, що припис акта, визнаний неконституційним Конституційним Судом України із змістовних підстав більше не може бути застосованим під час розгляду справ судами з мотивів його суперечності Конституції України.

Водночас у контексті предмету спору юридична позиція, викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1 -р/2020, застосовується також при оцінці змін до Закону № 1058-ІV, які регламентують спірні правовідносини та рішення відповідача.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 "Про застосування Конституції України" вказано, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Тому, ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, Суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VІІІ, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Отже, відповідно до вищевикладеного, Суд зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1- р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії".

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії досягла віку 45 років, визначеного ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.

Щодо пільгового стажу позивачки суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Загальних положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивачки маються належні записи (відомості) про роботу на посаді рентгенолаборанта.

Довідками роботодавців також підтверджується, що посада позивачки - рентгенолаборант.

Згідно з розділом ХІХ Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, було передбачено посаду рентгенолаборанта, в тому числі в рентгеноопераційних, ангіографічних і флюрографічних кабінетах.

У розділі ХІХ Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36, також передбачалася посада рентгенолаборанта, у тому числі у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) і флюрографічних кабінетах.

Водночас, у розділі ХІХ Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, відсутня згадка про посаду рентгенолаборанта, але зазначено, що право на пільгову пенсію мають:

1. Лікарі-рентгенологи, а також лікарі, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок);

2. Молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок).

Суд звертає увагу, що у Списку № 1 передбачено загальну категорію посад працівників, яка характеризується освітньо-кваліфікаційними вимогами: молодші спеціалісти з медичною освітою.

Враховуючи викладене, у органу Пенсійного фонду були всі підстави для зарахування позивачці до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, періоди роботи рентгенолаборантом в Комунальній установі "Сумська міська клінічна лікарня № 5", періоди роботи з 16.02.2000 по 09.10.2002, з 10.10.2002 по 25.05.2006, з 23.10.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 26.04.2015.

Стосовно терміну призначення пенсії варто зауважити, що відповідно до ч.1 ст. 45 Закону № 1058-ІУ пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

У даному випадку, пенсія позивачці повинна призначатися з дати подання заяви про призначення пенсії, тобто з 26.01.2023.

Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 02.02.2023 № 74 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 74 від 24.03.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу роботи на посаді рентгенолаборанта в КУ "Сумська міська клінічна лікарня № 5", періоди роботи з 16.02.2000 по 09.10.2002, з 10.10.2002 по 25.05.2006, з 23.10.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 26.04.2015 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій і посад затверджених Кабінету Міністрів України з 26.01.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в рахунок повернення суми сплаченого при подачі позову до суду судового збору у розмірі1073,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал