Справа № 333/136/23
Суддя: Кулик В. Б.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/136/23
Провадження № 2-а/333/30/23
РІШЕННЯ

Іменем України

03 травня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю.,

позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: інспектор батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Євко Олександр Юрійович, -

В С Т А Н О В И В:

09.01.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якій просить скасувати постанову інспектора УПП в Запорізькій області капрала поліції Євка О.Ю. від 28.12.2022 року серії ЕАР № 6338153 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн., за те, що ОСОБА_1 28.12.2022 року о 07 год. 03 хв. по пр. Соборному, 10 в м. Запоріжжі, керуючи транспортним засобом марки HYUNDAI SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушуючи пункт 18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки позивач не порушував правил дорожнього руху, факт його вчинення останнім категорично заперечується, жодних належних та допустимих доказів, які б могли б свідчити про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, поліцейським не надано. Крім того, поліцейським не було роз`яснено йому права, у постанові не зазначено, на який технічний засіб проведено відео фіксацію. Також ним було заявлено клопотання про необхідність залучення захисника, проте даний факт поліцейським був проігнорований.

Ухвалою від 11.01.2023 року суддею позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору інспектора батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Євка О.Ю., вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

31.01.2023 року, заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області, подано до суду відзив, в якому зазначено, що оскаржувана постанова поліцейського винесена в межах повноважень, в порядку та у спосіб, визначений Кодексом України про адміністративні правопорушення із дотриманням встановленої процедури та з урахуванням усіх обставин у справі, а тому правові підстави для визнання її незаконною відсутні. Відеозаписом з нагрудного реєстратора поліцейського підтверджується правомірність його дій при прийнятті спірної постанови.

27.02.2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив. Згідно з відповіддю на відзив, останній вважає, що поданий відповідачем відзив є необґрунтований, наданий доказ відеозапис з нагрудного реєстратора поліцейського не підтверджує факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та керуванням ним будь-яким транспортним засобом, жодних інших доказів відповідачем не надано.

07.03.2023 року до суду від відповідача Головного управлінням Національної поліції в Запорізькій області надійшли заперечення в порядку ст. 164 Кодексу адміністративного судочинства України, де зазначено, що поліцейські діють в межах своєї компетенції та повноважень, усі учасники дорожнього руху повинні знати й неухильно дотримуватись Правил дорожнього руху. До матеріалів справи додано відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, який підтверджує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення. У постанові зазначений саме номер портативного відереєстратора, на який здійснювалась відеофіксація. В ході розгляду справи було роз`яснено та дотримано права особи, відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, клопотань в ході розгляду справи позивач не заявляв.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримав, просив його задовольнити, з підстав викладених у ній.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, відповідно до надано відзиву, просив проводити розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини її неявки суду невідомі. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої до суду не надходило.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 28.12.2022 року інспектором капралом поліції УПП в Запорізькій області Євком О.Ю. було винесено постанову серії ЕАР № 6338153, згідно з якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 340,00 грн. (а.с. 7).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 28.12.2022 року о 07 год. 03 хв., по пр. Соборному, 10 в м. Запоріжжі, керуючи транспортним засобом марки HYUNDAI SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушуючи пункт 18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 6 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання (п. 8 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122 цього Кодексу). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9 Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відбулося через порушення, на думку поліцейського, позивачем пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, оскільки останній, керуючи транспортним засобом, не надав перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході.

Пунктом 18.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Зі змісту позовних вимог, позивач зазначив, що не порушував Правил дорожнього руху.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення поліцейський зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтями 73,74 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статей 75,76 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України, щодо доказування правомірності винесення своєї постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно зі статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є стаття 40 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області було надано диск з відеозаписами з номером портативного відеореєстратора 0164754, відеозапис № 471252, на якому зафіксовано правопорушення, та відеозапис № 474266, де проводиться саме складання постанови. Так, на відео з портативного відеореєстратора інспектора 0164754 за № 471252, встановлено, що 28.12.2022 року о 07:02:03 транспортний засіб марки HYUNDAI SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу по пр. Соборному, 10 в м. Запоріжжі, на якому перебували пішоходи (чоловік та жінка), не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам. Крім того, пішохід чоловік навіть був вимушений зробити пару кроків назад, що пропустити автомобіль HYUNDAI SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 . На відео з портативного відеореєстратора інспектора 0164754 за № 474266, встановлено, що 28.12.2022 року о 07:04:03 поліцейським було зупинено транспортний засіб HYUNDAI SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом знаходився ОСОБА_1 , який почав пояснювати, що дійсно проїхав пішохідний перехід і не зупинився, так як поспішає за шефом. Зазначив, що винний, не заперечував проти складання постанови, інспектором останньому було роз`яснено права відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_1 жодних клопотань заявлено не було, він навпаки дуже поспішав і зазначав, що не тільки він там порушує ці Правила дорожнього руху. Крім того, поліцейським було оголошено, що проводиться відеофіксація, зазначено про право на правову допомогу, клопотань з приводу захисника також не надходило.

Суд зазначає, що з наданого відеозапису вбачається факт порушення позивачем пункту 18.1 Правил дорожнього руху України та підтверджується вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані сторонами докази суд вважає, що інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Євком О.Ю. дотримано всі вимоги чинного законодавства щодо виявлення, фіксування адміністративного правопорушення та в повному обсязі дотримано вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частин першої, другої, третьої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі Ляшко проти України (Lyashko v. Ukraine) від 10.08.2006 року, Заява № 21040/02, п.47.

Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах Лобо Мачадо проти Португалії (Lobo Machado v. Portugal) і Фермьойлєн проти Бєльгії (Vermeulen v. Belgium) від 20.02.1996 року, Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі Нідерост-Хубер проти Швейцарії (Niderost-Huber v. Switzerland) від 18.02.1997 року, Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

Відтак, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд дійшов висновку, з огляду на доведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, спірна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності була прийнята відповідачем з дотримання приписів чинного законодавства та скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-246, 268, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: інспектор батальйону № 2 роти № 2 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Євко Олександр Юрійович, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик