Справа № 300/718/23
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" травня 2023 р. справа № 300/718/23
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 22.07.1993 по 01.01.1999 на посаді начальник зміни у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє";
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період з 08.12.1996 по 08.12.1999 догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку;
зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу з 03.02.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не зарахувавши позивачу до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах спірні періоди роботи, посилаючись відсутність уточнюючої довідки про підтвердження пільгового стажу та непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства, оскільки період роботи позивача з 22.07.1993 по 01.01.1999 у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє" на посаді начальник зміни підтверджується записами трудової книжки, вказана професія передбачена Списком №2, атестація робочих місць на вказаному підприємстві проводилася, що підтверджується відповідними наказами та висновками державної експертизи умов праці. Звертає увагу, що до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 позивачем було надано пенсійному органу разом з трудовою книжкою витяги з наказів по підприємствах про результати атестації робочого місця за відповідними посадами, які позивач обіймала у період з 22.07.1993 по 01.01.1999, накази, довідки. Крім того зазначено, що у зв`язку з тим, що підприємство ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє" та архів знаходяться на окупованій території України, тому отримати належним чином засвідчені копії пільгових довідок і інших документів немає можливості. Крім того зазначено, що позивачем дотримано вимоги щодо надання документів управлінню ПФУ для врахування періоду догляду за дитиною з 08.12.1996 по 08.12.1999, оскільки надано відповідачу копію свідоцтва про народження дитини, трудову книжку у якості підтвердження відсутності працевлаштування до досягнення дитиною 3-річного віку. Водночас аргументовано, що у спірному випадку слід врахувати пункт 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яким визначено необхідність застосування статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
22.03.2023 до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області (а.с.114-118). Згідно відзиву відповідач щодо задоволення позовної заяви заперечив. Відзив мотивовано тим, що за результатами розгляду документів, не зараховано до загального та пільгового страхового стажу позивачки період роботи з 22.07.1993 по 01.01.1999, оскільки, запис в трудовій книжці про звільнення не завірений печаткою і підписом посадової особи, та відсутня уточнююча довідка про пільговий характер роботи. Крім того зазначено, що будь-який документ, виданий підприємством, установою, організацією або їх правонаступниками, які розміщуються на території, тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, є недійсним і не створює правових наслідків. Щодо зарахування з 08.12.1996 по 08.12.1999 - догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зазначено, що для підтвердження факту догляду непрацюючої матері за дитиною до 3-х річного віку, необхідна відмітка про одержання паспорта у свідоцтві про народження дитини. Звертає увагу, що згідно розрахунку стажу позивача вбачається, що період з 01.01.1999 по 31.12.1999, який входив в період догляду за дитиною до 3-х років (08.12.1996 по 08.12.1999) враховано позивачу до обрахунку стажу при визначенні права на такий вид пенсії. Крім того, згідно запису №16 копії трудової книжки з 01.01.1999 позивач прийнята начальником зміни ГОАО Шахта "Краснолучская" ГКХК "Донбасантрацит". Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, аргументовано, що зазначеним рішенням визнано неконституційними положення норми статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, і це рішення не стосується норми статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити.
29.03.2023 до суду надійшла відповідь позивача на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з аргументами відповідача Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області (а.с.122-129).
24.04.2023 до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ в місті Києві (а.с.133-137), відповідно до якого представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.02.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та відповідними документами (а.с.16).
Згідно записів трудової книжки від 13.05.1987 НОМЕР_1 :
22.07.1993 позивач прийнята на посаду "начальник зміни" у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє" (запис №12):
24.10.1996 у зв`язку з реорганізацією ПО "Антрацитуглеобогащения" ГОФ "Краснолучская" реорганізована ГАО "ГОФ "Красналучская" (наказ від 24.10.1996 №544) (запис №14);
13.12.1998 ГОЛО "Краснолучская" передана в склад ГОАО Шахта "Краснолучская" ГКХК "Донбасантрацит" (наказ від 30.12.1998 №717) (запис №15); 01.01.1999 позивач прийнята на посаду начальник зміни (наказ від 30.12.1998 №717) (запис №16);
28.02.2002 позивач звільнена з шахти за ст. 36 п. 5 КЗпПУ по переводу (запис №17) (а.с.20, 25, 26).
Наказом ГОАО шахта "Краснолучская" Державної холдингової компанії "Донбасантрацит" Міністерства вугільної промисловості України від 30.12.1998 №717 "Про прийом на роботу", на підставі наказу Мінуглепрома від 09.12.1997 №423 "Про реорганізацію ГОАО "ГОФ Краснолучская" і передачу її в склад ГОАО "Шахта Краснолучская", телеграми заступника міністра вугільної промисловості України Радченко В.В. від 14.12.1998 №2-9285/25 і наказу ГКХ "Донбасантрацит" від 15.12.1998 №191, прийнято з ГОАО "ГОФ Краснолучская" по переводу в ГОАО "Шахта Краснолучская" з 30.12.1998 працівників з їх згоди по займаним професіям і посадам, зарплатою згідно штатного розпису і плану по праці з присвоєнням табельних номерів шахти, зокрема табельний номер по фабриці 6 - професія начальник зміни Єфимова З.В. (а.с.60, 72).
Свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 сина позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 04.01.1997, містить відмітку про отримання сином позивача паспорта Серії НОМЕР_3 від 02.02.2013 (а.с.17, 130).
роботи з 22.07.1993 по 01.01.1999 не зараховано позивачу до страхового, пільгового стажу;
з 08.12.1996 по 08.12.1999 по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку не зараховано позивачу до пільгового стажу. При цьому, частина спірного періоду з 08.12.1996 по 31.12.1998 не зараховано позивачу до страхового стажу. Частину спірного періоду з 01.01.1999 по 08.12.1999 враховано позивачу до обрахунку стажу при визначенні права на такий вид пенсії (а.с.105).
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Нормами статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058).
Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.
В той же час, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно абзацу 2 пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.
Таким чином, в силу приписів пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:
- зайнятість повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;
- атестація робочих місць;
- досягнення 55 років (для жінок, які народилися з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року - 54 роки) і при стажі роботи не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020.
Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Так, згідно пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".
При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону №1788 до внесення змін Законом №213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону №1788 до внесення змін Законом №213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
У Законі №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Таким чином, статтею 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.
Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.
Вказаними положеннями Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.
Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.
Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Отже особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Отже, позивач 02.12.1968 року народження, має достатній вік для призначення з 03.02.2023 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоду з 22.07.1993 по 07.12.1996 роботи на посаді начальник зміни у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє", суд зазначає наступне.
Основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення").
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У відповідності до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, підтвердження наявного пільгового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 цієї постанови дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.
Проте, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на працівника (позивача у цій справі), зокрема, як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
За таких обставин, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
При цьому Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 вересня 2014 року у справі №21-307а14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку №442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено, згідно записів трудової книжки від 13.05.1987 НОМЕР_1 :
22.07.1993 позивач прийнята на посаду "начальник зміни" у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє" (запис №12):
13.12.1998 ГОЛО "Краснолучская" передана в склад ГОАО Шахта "Краснолучская" ГКХК "Донбасантрацит" (наказ від 30.12.1998 №717) (запис №15); 01.01.1999 позивач прийнята на посаду начальник зміни (наказ від 30.12.1998 №717) (запис №16). Зокрема наказом ГОАО шахта "Краснолучская" Державної холдингової компанії "Донбасантрацит" Міністерства вугільної промисловості України від 30.12.1998 №717 "Про прийом на роботу", на підставі наказу Мінуглепрома від 09.12.1997 №423 "Про реорганізацію ГОАО "ГОФ Краснолучская" і передачу її в склад ГОАО "Шахта Краснолучская", телеграми заступника міністра вугільної промисловості України Радченко В.В. від 14.12.1998 №2-9285/25 і наказу ГКХ "Донбасантрацит" від 15.12.1998 №191, прийнято з ГОАО "ГОФ Краснолучская" по переводу в ГОАО "Шахта Краснолучская" з 30.12.1998 працівників з їх згоди по займаним професіям і посадам, зарплатою згідно штатного розпису і плану по праці з присвоєнням табельних номерів шахти, зокрема табельний номер по фабриці 6 - професія начальник зміни ОСОБА_1 (а.с.60, 72);
28.02.2002 позивач звільнена з шахти за ст. 36 п. 5 КЗпПУ по переводу (запис №17) (а.с.20, 25, 26).
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З огляду на вищевикладене, незарахування позивачу до пільгового стажу спірних періодів роботи з обґрунтувань, що відсутня уточнююча довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або записів у ній є безпідставним, оскільки відповідальність проведення атестації робочих місць та оформлення уточнюючої довідки покладається на власника підприємства, а не працівника.
Щодо зазначення про не завірення печаткою та підписом посадової особи запису про звільнення, як підстави для не зарахування позивачу до загального страхового стажу періоду з 22.07.1993 по 01.01.1999 суд зазначає, що спірні періоди роботи позивача підтверджені вищевказаними записами трудової книжки, наказами про результати атестації та наказом ГОАО шахта "Краснолучская" Державної холдингової компанії "Донбасантрацит" Міністерства вугільної промисловості України від 30.12.1998 №717 "Про прийом на роботу", на підставі наказу Мінуглепрома від 09.12.1997 №423 "Про реорганізацію ГОАО "ГОФ Краснолучская" і передачу її в склад ГОАО "Шахта Краснолучская" вказано табельний номер по фабриці 6 - професія начальник зміни ОСОБА_1 , яка серед інших, прийнята з ГОАО "ГОФ Краснолучская" по переводу в ГОАО "Шахта Краснолучская" з 30.12.1998 (а.с.60, 72).
Таким чином, спірні періоди роботи позивача з 22.07.1993 по 07.12.1996 на посаді начальник зміни у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє" підлягають до зарахування позивачу до загального страхового стажу та до пільгового стажу за Списком №2.
Щодо зарахування до стажу роботи за Списком №2 періоду з 08.12.1996 по 08.12.1999 догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку, суд зазначає наступне.
Частиною третьою статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом "ж" вказаної норми, встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Пунктом 11 Порядку №637 врегульовано, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Наведені норми дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. При цьому, вимоги про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені.
Свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 сина позивача ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 04.01.1997, містить відмітку про отримання сином позивача паспорта Серії НОМЕР_3 від 02.02.2013 (а.с.17) та в матеріалах справи міститься копія паспорта сина позивача Серії НОМЕР_3 від 02.02.2013.
При цьому, суд зазначає, що частину спірного періоду з 01.01.1999 по 08.12.1999 враховано позивачу до обрахунку стажу при визначенні права на такий вид пенсії (а.с.105), проте як встановлено Наказом ГОАО шахта "Краснолучская" Державної холдингової компанії "Донбасантрацит" Міністерства вугільної промисловості України від 30.12.1998 №717 "Про прийом на роботу", на підставі наказу Мінуглепрома від 09.12.1997 №423 "Про реорганізацію ГОАО "ГОФ Краснолучская" і передачу її в склад ГОАО "Шахта Краснолучская", телеграми заступника міністра вугільної промисловості України Радченко В.В. від 14.12.1998 №2-9285/25 і наказу ГКХ "Донбасантрацит" від 15.12.1998 №191, прийнято з ГОАО "ГОФ Краснолучская" по переводу в ГОАО "Шахта Краснолучская" з 30.12.1998 працівників з їх згоди по займаним професіям і посадам, зарплатою згідно штатного розпису і плану по праці з присвоєнням табельних номерів шахти, зокрема табельний номер по фабриці 6 - професія начальник зміни ОСОБА_1 (а.с.60, 72), тобто переведення у зв`язку з реорганізацією підприємства під час догляду непрацюючої матері за малолітньою дитиною, а не праця.
Разом з цим, відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 20 січня 2021 року у справі №311/2865/13-а дійшов до наступних висновків за змістом статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.
Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №686/1015/16-а.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Зважаючи на наведене, враховуючи вимоги частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки у спірний період з 08.12.1996 по 08.12.1999 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку, вказаний період підлягає зарахуванню до пільгового.
Таким чином, спірний період з 08.12.1996 по 08.12.1999 догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку підлягає до зарахування позивачу до загального страхового та пільгового стажу за Списком №2.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 08.12.1996 по 01.01.1999 на посаді начальник зміни у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє" суд зазначає, що позивачем доведено перебування у вказаний період у відпустці непрацюючої матері по догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку, та не доведено перебування позивача на роботі у період з 08.12.1996 по 01.01.1999.
Відтак відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, період роботи з 08.12.1996 по 01.01.1999 на посаді начальник зміни у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє".
Таким чином, за наслідками розгляду цієї справи, судом визнано за позивачем право на зарахування періодів з 22.07.1993 по 07.12.1996 роботи на посаді начальник зміни у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє", з 08.12.1996 по 08.12.1999 догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку - до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Суд звертає увагу на те, що повноважним органом для обрахунку та призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не надана оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії за умови, що таких дій не вчинив відповідач.
Таким чином, у спірних правовідносинах суд не вправі зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу, оскільки пенсійним органом у оскаржуваному позивачем рішенні не вирішено питання щодо врахування спірних періодів роботи позивача до пільгового стажу, а тому суд не має права перебирати на себе функції Пенсійного фонду щодо вирішення питання наявності стажу позивача для призначення пенсії на пільгових умовах.
Враховуючи наведене вище, у спірних правовідносинах суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області повторно розглянути питання щодо призначення позивачу пенсії на пільгових умовах з 03.02.2023 року, з врахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового і пільгового стажу описаних спірних періодів роботи позивача та прийняти відповідно рішення.
Таким чином, вимога про зобов`язання призначити пенсію позивачу за встановлених обставин є передчасною.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1000,00 гривень.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди:
з 22.07.1993 по 07.12.1996 роботи на посаді начальник зміни у ГОФ "Краснолучская" ПО "Антрацитуглеобогащениє";
з 08.12.1996 по 08.12.1999 догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним трирічного віку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, згідно її заяви від 03.02.2023, з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині постанови.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.