Справа № 320/11429/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Собківа Я.М.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення з 01 січня 2018 року при здійсненні перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 74% до 70% відповідних сум його грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії позивачу з 01 січня 2018 року по 04 березня 2019 року, виходячи з розрахунку 74% відповідних сум його грошового забезпечення, з урахуванням сплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії позивачу з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року, виходячи з розрахунку 74% відповідних сум його грошового забезпечення та з урахуванням 100% підвищення пенсії (рішення КОАС від 29 червня 2022 року по справі №640/32221/21), а також із урахуванням сплачених сум;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії позивачу з 01 квітня 2019 року по даний час, виходячи з розрахунку 74% відповідних сум його грошового забезпечення та з урахуванням 100% підвищення пенсії (рішення КОАС від 29 червня 2022 року по справі №640/32221/21), а також з урахуванням довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №2/3/1/5264 від 01 жовтня 2021 року (рішення КОАС від 10 червня 2022 року по справі №320/2420/22), а також із урахуванням сплачених сум

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2022 року позовну заяву повернуто на підставі п. 6 ч. 4 статті 169 КАС України у зв`язку з тим, що позивачем було порушено правила об`єднання позовних вимог.

При цьому суд виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень, різними є і періоди виникнення спірних правовідносин.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначив, що позовні вимоги сформульовані вірно, не є такими, що суперечать одна одній, не дозволяють їх розглянути саме у такій редакції, вони виникають з одних правовідносин, які перекривають друг друга, об`єднані і доказовою базою, і фактичними обставинами.

Відповідно до ч.2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно п.3 ч.1 статті 294 Кодексу окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

На підставі вказаних норм розгляд апеляційної скарги на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2022 року про повернення позовної заяви призначено в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01 травня 1994 року ОСОБА_1 було призначено пенсію (за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Розмір пенсії позивача становив 74% від грошового забезпечення, що визначений на підставі довідки про грошове забезпечення встановленого зразку, виданої Київським обласним військовим комісаріатом (зараз це ІНФОРМАЦІЯ_1, далі - ІНФОРМАЦІЯ_1).

Станом на 31 грудня 2017 року розмір грошового забезпечення позивача, з якого нараховувався основний розмір пенсії, становив 2911,35 грн., відповідно, основний розмір пенсії (74% від грошового забезпечення) становив 2154,40 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704) затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Водночас, 21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103), відповідно до пункту 1 якої вирішено з 01 січня 2018 року перерахувати пенсії, призначені згідно Закону №2262-ХІІ до 01 січня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням лише розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 січня 2018 року відповідно до Постанови №704.

На виконання вимог Постанови №103 ІНФОРМАЦІЯ_1 складено та подано до ГУ ПФУ у Київській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії. За даними ІНФОРМАЦІЯ_1, розмір грошового забезпечення, з якого мав бути нарахований основний розмір пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року складав 12690 грн, при цьому він включав у себе лише посадовий оклад 7050 грн, оклад за військове звання 1410 грн, процентну надбавку за вислугу років 4230 грн. Ці складові грошового забезпечення визначені в розмірах, передбачених Постановою № 704.

Згідно Постанови КМУ №103 відбулось фактичне підвищення розміру пенсії позивача на 5721,77 грн., що було йому нараховане, але виплачувалось поетапно:

- з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року щомісячно 50% від підвищення - по 2860,89 грн;

- з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року щомісячно 75% від підвищення - по 4291,33 грн;

- з 01 січня 2020 року щомісячно 100% від підвищення - по 5721,77 грн.

У вересні 2021 року позивачу стало відомо, що під час проведення перерахунку пенсії відповідно до Постанови КМУ №103 з 05 березня 2019 року були порушені його права, оскільки Шостим апеляційним адміністративним судом у справі №826/3858/2018 були визнані нечинними та скасовані п. 1, 2 Постанови №103, якими обмежувалась виплата пенсії військовим пенсіонерам у відповідності до діючого пенсійного законодавства військовослужбовців.

Заявою від 20 вересня 2021 року позивач просив відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року включно у розмірі 100% підвищення, встановленого станом на 01 березня 2018 року. Однак, листом №1000-0203-3/102742 від 11 жовтня 2021 року позивач отримав відмову відповідача у проведенні такого перерахунку пенсії, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року у справі №640/32221/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року включно з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області частково провело перерахунок пенсії позивача, нарахувало заборгованість за період з 05 березня 2019 року по 31 березня 2019 року в розмірі 1245,87 грн, які до цього часу не виплатило.

За повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_1, центр надіслав відповідачу оновлену довідку №2/3/1/5264 від 01 жовтня 2021 року, за якою розмір грошового забезпечення позивача, з якого мав нараховуватись основний розмір пенсії, станом на 05 березня 2019 року становив не 12690 грн, а 24463,50 грн.

У зв`язку з цим 04 листопада 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року.

Листом №1000-0209-8/128453 від 10 грудня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовило у проведенні перерахунку пенсії позивача за довідкою №2/3/1/5264 від 01 жовтня 2021 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року у справі №320/2420/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №2/3/1/5264 від 01 жовтня 2021 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року з урахуванням раніше сплачених сум.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області вказане судове рішення в частині перерахунку та сплати поточних платежів збільшеної пенсії виконало і з серпня 2022 року позивач отримує поточні платежі перерахованої (збільшеної за рішенням суду) пенсії. Також відповідач нарахував і розмір заборгованості у сумі 272 182,27 грн за період невірного нарахування пенсії з 01 квітня 2012 року по 31 липня 2022 року.

У серпні 2022 року позивач отримав пенсію у розмірі 19581,87 грн., що, на його думку, не становить 74% від грошового забезпечення, яке було визначено довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №2/3/1/5264 від 01 жовтня 2021 року, з якого мала нараховуватись пенсія.

За роз`ясненнями з даного приводу ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 15 серпня 2022 року, у відповідь на яку отримав листа №1000-0203-8/88478 від 09 вересня 2022 року, де зазначено, що основний розмір пенсії відповідачем з 01 січня 2018 року визначений у розмірі 70% від грошового забезпечення, а не 74%, як це було визначено при призначенні пенсії.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач знов звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у відповідь на яку отримав листа №1000-0202-8/110023 від 02 листопада 2022 року, яким йому відмовлено у перерахунку з 01 січня 2018 року пенсії, виходячи з 74% оновленого грошового забезпечення з урахуванням судових рішень Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року по справі №640/32221/21, тобто з урахуванням 100% підвищення пенсії; а також з урахуванням рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року по справі №320/2420/22, тобто одночасно з урахуванням довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №2/3/1/5264 від 01 жовтня 2021 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом ч.1 статті 160 КАС вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування позивач викладає у позовній заяві.

Згідно ч.1 статті 21, ч.1, п.3 ч.2 статті 172 КАС позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що норми КАС передбачають можливість подання позовної заяви та її розгляду в одному провадженні лише у тому випадку, якщо заявлені вимоги пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 171 КАС суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно п.6 ч.4 статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частинами 6, 7 статті 172 КАС передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Про об`єднання справ в одне провадження або роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.

Отже, правова норма стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлена на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє уніфікованості національної судової практики

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказував на те, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкта владних повноважень. Крім того, різними є і періоди виникнення спірних правовідносин.

У зв`язку із цим, судом першої інстанції зроблено висновок про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення, та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог ускладнить розгляд справи.

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не розібрався із суттю заявлених позовних вимог, тому дійшов помилкового висновку.

Між тим, слід врахувати, що відповідач при виконанні судового рішення виходить з буквального трактування його змісту, без врахування ухвалених рішень судів.

Як було зазначено вище, в заяві від 13 жовтня 2022 року позивач просив відповідача як провести перерахунок пенсії з розрахунку 74% відповідних сум грошового забезпечення, так і врахувати при такому перерахунку рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2022 року по справі №640/32221/21 та рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2022 року по справі №320/2420/22. Однак, відповідач відмовив у такому перерахунку, зазначивши при цьому, що судові рішенні, на які послався позивач, не містять його зобов`язань проводити нарахування збільшеної пенсії за відсотковим значенням у 74%.

Відтак, на переконання суду, для уникнення чергового порушення прав позивача при перерахунку пенсії, слід зазначити у зобов`язальній частині рішення пряму вказівку на необхідність здійснення відповідного перерахунку з урахуванням постановлених на користь позивача судових рішень.

З огляду на встановлені обставини справи висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги не пов`язані одна з одною, є невірним і свідчить про поверхневість оскаржуваної ухвали.

Таким чином, неправильним є висновок суду про повернення позовної заяви відповідно до п.6 ч.4 статті 169 КАС України, оскільки всі позовні вимоги є нерозривно пов`язаними між собою.

З наведеного вбачається, що позивач має правові та фактичні підстави об`єднувати свої позовні вимоги в одній позовній заяві.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків. Таким чином, він втілює в собі "право на суд", яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (див., наприклад, рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" (КіДіс у.Сгоаїїа).

На думку ЄСПЛ, було б немислимо, щоб стаття 6 Конвенції містила детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій і не захищала би в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися цими гарантіями - доступу до суду. Такі характеристики процесу, як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються смислу, якщо немає прямого судового розгляду (справа "Ґолдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року).

Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про повернення позову.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом ч.1 статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 320, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2022 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 09 травня 2032 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків