Справа № 240/28175/22
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/28175/22

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середньомісячного заробітку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні 13.08.2022 року з військової служби в запас та стягнути середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13.08.2022 року по 25.10.2022 року в сумі 66097,54 грн. та грошові кошти за безпідставне стягнення суми військового збору в сумі 1905,25 грн., як недоплату до розміру грошової компенсації, встановленої наказом при звільненні.

Позивач зазначає, що 12.08.2022 була звільненена з військової служби. При звільненні Позивачу не була нарахована та виплачена грошова компенсація за речове майно в сумі 127234,42 грн. Така грошова компенсація Позивачу була нарахована та виплачена лише 25.10.2022 року та лише в розмірі 125329,17 грн. При виплаті такої компенсації, на думку Позивача, Відповідач безпідставно нарахував та стягнув військовий збір в розмірі 1,5% в сумі 1905,25 грн. На думку Позивача, затримка виплати вказаної частини грошового забезпечення є підставою для відшкодування середнього заробітку за весь час такої затримки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року Військову частину НОМЕР_2 залучено до участі у справі в якості другого Відповідача.

Представник Відповідача-1, Військової частини НОМЕР_1 , у відзиві на позов проти позову заперечує і зазначає, що військова частина жодної фінансово-господарської діяльності не здійснює, так як знаходиться на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 . При ухваленні судового рішення просить врахувати, що Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_2 з 24.02.2022 року не перебувають в пункті постійної дислокації, зумовленою військовою агресією Російської Федерації, що ускладнює її діяльність, в тому числі щодо подачі відповідних документів до вищого керівництва. Просить суд також врахувати ту обставину, що Позивачу про своє звільнення за станом здоров`я було відомо ще відповідно до наказу №73-РС від 11.07.2022 року Військової частини НОМЕР_3 (Оперативне командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), але з рапортом про отримання такої компенсації звернулася лише 12.08.2022 року.

Представник Відповідача-2, Військової частини НОМЕР_2 , направив до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує. Зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 . 20.09.2022 року на адресу військової частини Відповідачем-1 була направлені копія рапорту Позивача та довідка про розрахунок вартості речового майна, що належить при видачі при звільненні в запас. Військова частина НОМЕР_2 не є розпорядником бюджетних коштів, а тому 21.09.2022 року звернулося із відповідним проханням до Командування Сухопутних військ Збройних сил України надати кошторисні призначення та профінансувати видатки на виплату Позивачу спірної компенсації. 25.10.2022 року одразу після надходження таких коштів вказана компенсація була перерахована на рахунок Позивача.

Одночасно у відзиві Відповідача-2 зазначається про безпідставність позовних вимог Позивача щодо безпідставного стягнення суми військового збору (1,5%) в сумі 1905,25 грн., як недоплату до розміру грошової компенсації, встановленої наказом при звільненні. На час звільнення зі служби Позивач не приймала участі в бойових діях, а тому не має права на пільгу на звільнення від такого податку.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців, регулюються правовими нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (надалі - Закон N 2011-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходила військову службу та наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №142 від 12.08.2022 виключена зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при звільненні з військової служби Позивачу згідно вказаного наказу було передбачено виплату грошової компенсації за речове майно в сумі 127234,42 грн. Така компенсації в сумі 125329,17 грн. Відповідач-2 виплатив Позивачу лише 25.10.2022 року.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав, для застосування до Відповідачів відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку за весь період затримки повного розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що за змістом статті 9 Закону N 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

В розумінні вимог статті 9-1 Закону N 2011-XII грошова компенсація за речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі N761/9584/15-ц (провадження N 14-623цс18) дійшла висновку, що оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати Позивач, та за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд враховує, що в розумінні положень розділу XXXI "Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не передбачено у складі грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби виплату компенсації за не використане речове майно.

Разом з тим, відповідно до п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178 (надалі - Порядок № 178), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини.

Як зазначено в наказі командира військової частини НОМЕР_1 за №142 від 12.08.2022, Позивачу підлягала виплата грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в розмірі 127234,42 грн.

Разом з тим, відповідно до вимог підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, доповненого новим абзацом згідно із Законом № 2308-IX від 19.06.2022, у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Як вже зазначалося судом, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Більш того, згідно доводів Відповідача-2, наведених у відзиві, Позивач на час звільнення зі служби не приймала безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Доказів протилежно у позові не наведено.

Зазначене свідчить, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно є об`єктом оподаткування збором, так як відноситься до доходів, визначених статтею 163 Податкового кодексу України.

Таким чином, Відповідач-2 при перерахуванні таких коштів Позивачу правомірно утримав із вказаної суми військовий збір в розмірі 1,5% на суму 1905,25 грн. З цих підстав позовні вимоги Позивача щодо стягнення 1905,25 грн. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і такими, що не підлягають задовленню.

Суд враховує, що за приписами ч.2 ст.117 Кодексу законів про працю розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд також враховує, що за змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Зазначене свідчить про наявність порушеного права, зумовленого невиплатою Відповідачем при звільнення Позивача з військової служби всіх сум грошового забезпечення, а саме компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 125329,17 грн.

При визначенні способу порушеного права Позивача суд враховує наступне.

Відповідно до позовних вимог Позивач просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні 13.08.2022 року з військової служби в запас та стягнути середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13.08.2022 року по 25.10.2022 року в сумі 66097,54 грн.

При цьому ні Позивач до позову, ні Відповідачі до відзиву на позов не долучили розрахунку середньоденного грошового забезпечення Позивача на день звільнення зі служби.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п.7 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Зазначене підтверджує, що Відповідачі не є розпорядниками вказаних коштів і немали можливості такі кошти виплатити Позивачу безпосередньо в день звільнення.

Одночасно суд враховує, що Військова частина НОМЕР_1 лише 20.09.2022 року на адресу Військової частини НОМЕР_4 направила копію рапорту Позивача та довідки про розрахунок вартості речового майна, що належить при видачі при звільненні в запас, необхідні для звернення до розпорядника вказаних бюджетних коштів щодо їх виділення відповідно до бюджетних призначень.

Зазначене свідчить про протиправну бездіяльність саме Військової частини НОМЕР_1 , яка призвела до несвоєчасної виплати спірної компенсації.

З огляду на викладене суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, способом захисту порушеного права Позивача шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при її звільненні 13.08.2022 року з військової служби в запас та зобов`язання нарахувати та стягнути середньомісячне грошового забезпечення за час такої бездіяльності та затримки розрахунку при звільненні з 13.08.2022 року по 20.09.2022 року.

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що зазначений спосіб захисту порушеного права Позивача є певною орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням реалізації Позивачем права на своєчасну виплату компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України відсутні судові витрати в даній справі для їх стягнення або відшкодування.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасно подачі всіх необхідних документів для виплати ОСОБА_1 сум грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) середнє грошового забезпечення за затримки розрахунку при звільненні з 13.08.2022 року по 20.09.2022 року, зумовленого несвоєчасною виплатою компенсації вартості за неотримане речове майно.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк