Справа № 520/6392/22
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Ніколаєва О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 р. Справа № 520/6392/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2022, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/6392/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ПФ України в Харківській області), в якому просив суд:

- скасувати рішення ГУ ПФ України у Харківській області від 04.09.2020 №4232;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області включити в стаж ОСОБА_1 7 місяців 28 днів пільгового стажу до вислуги років роботи електрогазозварником та електрозварником та призначити йому пенсію за вислугу років, починаючи з дня подання заяви, а саме з 02.12.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 у справі №520/2386/2020 відповідач повторно розглянув його заяву про призначення пенсії за вислугу років від 02.12.2019 згідно з пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII та за результатами прийняв рішення про відмову через відсутність необхідного спеціального стажу роботи. Позивач не погоджується з такою відмовою, оскільки вважає, що спеціальний стаж його роботи на момент звернення із заявою про призначення пенсії є достатнім для призначення пенсії на підставі пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII. Наголошує на тому, що при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії відповідач безпідставно не врахував приписи частини 6 статті 56 Закону України №1788-XII, згідно яких наявний у позивача пільговий стаж за Списком №2 підлягає взаємному зарахуванню при призначенні пенсії за вислугу років на підставі статті 55 Закону України №1788-XII.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 04.09.2020 №4232 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 02.12.2019 призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII, зарахувавши періоди роботи ОСОБА_1 у з 29.05.1995 по 04.11.1995 на посаді електрозварника ділянки нестандартного устаткування та з 01.12.1995 по 09.01.1996 на посаді електрозварника у ремонтно-механічному цеху у Публічному акціонерному товаристві «Харківський канатний завод» до спеціального стажу роботи, який надає право на пенсію за вислугу років.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Разом з тим, на підставі поданих позивачем документів встановлено, що страховий стаж позивача складає 27 років 6 місяців 7 днів, з них на зазначених роботах 12 років 4 місяці 8 днів, пільговий стаж за Списком №2 7 місяців 11 днів. Звертає увагу на те, що взаємне зарахування зазначених періодів роботи не застосовується, оскільки умови призначення пенсій за вислугу років та по Списку №2 різні. Зазначає, що спеціальний стаж роботи позивача становить 12 років 4 місяць 8 днів, а тому відсутні правові підстави для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач 02.12.2019 звернувся до ГУ ПФ України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До вказаної заяви позивач надав копії паспорта серії НОМЕР_1 ; довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; трудової книжки; військовий квиток; диплом про навчання; довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000; довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій громадян та інші.

Рішенням відділу з питань призначення пенсій застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Харківській області від 13.12.2019 №343 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

У вказаному рішенні було зазначено, що пенсія за вислугу років призначається відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». Вказано, що пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років на пільгових умовах мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення і при стажі робота не менше 27 років 6 місяців на зазначених роботах, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Крім того, вказано, що на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає 27 років 6 місяців 7 днів, з них на зазначених роботах 12 років 4 місяці 8 днів.

Вважаючи, вказане рішення протиправним, позивач звернувся з відповідною позовною заявою до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 у адміністративній справі №520/2386/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 13.12.2019 №343.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2019 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог у справі №520/2386/2020, суд виходив з того, що з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України №2-р/2019 від 04.06.2019 відновлено право позивача на призначення пенсії за вислугою років як робітнику локомотивних бригад і окремим категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах при наявності 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Водночас зазначив, що відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років від 13.12.2019 №343 не врахував того, що положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII визнано неконституційними та втратили чинність, та застосував у спірних правовідносинах приписи Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, які були визнанні неконституційними та втратили чинність.

На виконання вказаного рішення відповідач повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсії від 02.12.2019 та додані до неї документи.

За результатами розгляду вказаної заяви, 04.09.2020 відділ з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФ України в Харківській області прийняв рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII.

Відмова вмотивована тим, що діючим законодавством не передбачено врахування пільгового стажу роботи за Списками №1 та №2 до стажу роботи що дає право на пенсію за вислугу років. Крім того, вказано, що на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж позивача складає 27 років 6 місяців 7 днів, з них на зазначених роботах 12 років 4 місяці 8 днів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII, позивач звернувся з цією позовною заявою до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, оскільки з урахуванням періодів роботи позивача з 29.05.1995 по 04.11.1995 на посаді електрозварника ділянки нестандартного устаткування та з 01.12.1995 по 09.01.1996 на посаді електрозварника у ремонтно-механічному цеху у Публічному акціонерному товаристві «Харківський канатний завод», позивач має більше ніж 12 років 6 місяців спеціального стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту - Закон України №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі по тексту - Закон України №1058- ІV).

Положеннями частини першої статті 114 Закону України №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Приписами пункту другого частини другої статті 114 Закону України №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2019 по 31.03.2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України №1788-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII право на призначення пільгової пенсії за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/20 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (справа №1-5/2018(746/15)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII.

Конституційним Судом України у частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: (….) б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах… .

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, з 23.01.2020 дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі №1-р/2020, діють положення статті 13 Закону України №1788-ХІІ у редакції, яка була чинна до внесення змін Законом України №213-VIII, відносно право на пільгову пенсію осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах.

Разом з тим, залишилися чинними положення статті 114 Закону України №1058-IV.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «а» статті 13 Закону України №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом України №213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ.

У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 50 років за пунктом «а» статті 13 Закону України 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом України №213-VІІІ) та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VІІІ.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 зразковій справі №360/3611/20, якою змінено мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 та викладено її у редакції цієї постанови, а в решті - залишено без змін, зроблено наступний правовий висновок щодо правовідносин, які є аналогічними правовідносинам в цій справі: …рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону України №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення рішення (пункт 2 резолютивної частини рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом України №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон України №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону України №1788-ХІІ з урахуванням рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом України №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 55 років, тоді як другий - у 60 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі Щокін проти України ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону України №1058-ІV.

Відповідно до статті 51 Закону України №1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно статті 52 Закону України №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Судовим розглядом встановлено, що пенсійний орган відмовляючи оскаржуваним рішенням позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII, посилався на положення пункту «а» частини першої статті 55 Закону України №1788-XII у первісній редакції (від 05.11.1991), які мали такий зміст: «право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі».

Відтак, відповідач приймаючи оскаржуване рішення у цій справі, врахував те, що положення статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII визнано неконституційними та втратили чинність.

Між тим, у оскаржуваному рішенні відповідач вказав на те, що діючим законодавством не передбачено врахування пільгового стажу робити за Списками №1 та №2 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, а тому, на думку відповідача відсутні правові підстави для зарахування періодів роботи позивача електрозварником та електрозварником до розрахунку стажу, які дають право на пенсію за вислугу років. У зв`язку з чим відмовлено у призначенні позивачу пенсії за вислугу років, як працівнику локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, з огляду на відсутність необхідного спеціального стажу роботи 12 років 6 місяців.

При цьому, за здійсненим відповідачем розрахунком стажу роботи позивача загальний страховий стаж складає 27 років 6 місяців 7 днів, з них на зазначених роботах 12 років 4 місяці 8 днів.

Таким чином, спірним у цій справі є наявність у позивача необхідного спеціального стажу роботи 12 років 6 місяців, що визначений пунктом «а» частини першої статті 55 Закону України №1788-ХІІ, для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач наголошує на тому, що він має більше ніж 12 років 6 місяців спеціального стажу. Такі доводи позивача ґрунтуються на тому, що до його спеціального стажу роботи безпідставно не враховано пільговий стаж за Списком №2, а саме 7 місяців 28 днів.

Щодо незарахування при вирішенні питання про призначення пенсії за вислугу років до спеціального трудового стажу за вислугу років позивача пільгового стажу роботи за Списком №2, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пунктів 2, 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, Законом України №1788-XII передбачені пенсії за віком на пільгових умовах, а також пенсії за вислугу років, при цьому призначаються такі пенсії за наявності трудового стажу.

Відповідно до частини 6 статті 56 Закону України №1788-XII при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Пункт «а» статті 13 Закону України №1788-XII встановлює, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Системний аналіз зазначених нормативних положень дає підстави для висновку, що чоловіки при досягненні 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, у тому числі не менше 12 років 6 місяців на роботах за Списком №2, мають право на пільгових умовах одержати пенсію за віком.

Згідно форми РС-право періоди роботи позивача на Харківському канатному заводі з 29.05.1995 по 04.11.1995 на посаді електрозварника ділянки нестандартного устаткування та з 01.12.1995 по 09.01.1996 на посаді електрозварника у ремонтно-механічному цеху у Публічному акціонерному товаристві «Харківський канатний завод» зараховані відповідачем до пільгового стажу за Списком №2.

Слід звернути увагу на те, що період роботи позивач з 10.01.1996 по 23.02.1996 на посаді електрозварника у ремонтно-механічному цеху на Харківському канатному заводі не зараховано відповідачем у зв`язку з простоєм, який підтверджений копією довідки Публічного акціонерного товариства «Харківський канатний завод» від 27.03.2019 №02/24.

Крім того, період роботи позивача з 19.03.1996 по 25.07.2008 у Харківській дистанції електропостачання Південної залізниці на посаді електромонтером контактної мережі магістральних залізниць, яка включена до Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах, зарахована відповідачем до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Поряд із тим, як вже зазначалось колегією суддів, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 55 Закону України №1788-XII (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Системно аналізуючи пункт «б» статті 13 Закону України №1788-XII та пункт «а» статті 55 Закону України №1788-XII, суд зазначає, що наведені у цих статтях роботи дають право на пенсію на аналогічних (більш пільгових) умовах.

Оскільки у силу статті 56 Закону України №1788-XII передбачено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років провадиться взаємне зарахування періодів роботи, то періоди роботи позивача за Списком №2, а саме: з 29.05.1995 по 04.11.1995 на посаді електрозварника ділянки нестандартного устаткування та з 01.12.1995 по 09.01.1996 на посаді електрозварника у ремонтно-механічному цеху у Публічному акціонерному товаристві «Харківський канатний завод», є такими що включаються до спеціального стажу роботи, який надає право на пенсію за вислугу років.

Колегія суддів враховує, що нормами Закону України №1058-IV не регулюється безпосередньо взаємне зарахування періодів роботи, передбачених Списком №2 і періодів роботи які дають право на пенсію за вислугою років.

Проте, в силу вимог пункту 2-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених саме Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, застосування частини 6 статті 56 Закону України №1788-XII не суперечить у даному випадку нормам Закону України №1058-IV, у зв`язку з чим, у силу вимог пункту 16 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1058-IV підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, оскільки з урахуванням періодів роботи позивача з 29.05.1995 по 04.11.1995 на посаді електрозварника ділянки нестандартного устаткування та з 01.12.1995 по 09.01.1996 на посаді електрозварника у ремонтно-механічному цеху у Публічному акціонерному товаристві «Харківський канатний завод», позивач має більше ніж 12 років 6 місяців спеціального стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 04.09.2020 №4232 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII, як протиправне.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII, зарахувавши періоди роботи позивача з 29.05.1995 по 04.11.1995 на посаді електрозварника ділянки нестандартного устаткування та з 01.12.1995 по 09.01.1996 на посаді електрозварника у ремонтно-механічному цеху у Публічному акціонерному товаристві «Харківський канатний завод» до спеціального стажу роботи, який надає право на пенсію за вислугу років.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсії, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Вказані норми кореспондуються з приписами частини першої статті 83 Закону України №1788-ХІІ.

У ході судового розгляду колегією суддів встановлено, що позивач звернулася з заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII - 02.12.2019.

Оскільки, позивач звернувся до відповідача 02.12.2019, тому пенсія за вислугу років відповідно до вимог пункту «а» статті 55 Закону України №1788-XII має бути призначена з дня звернення за пенсією, тобто 02.12.2019.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 року по справі №520/6392/22 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2022 по справі № 520/6392/22 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов