Справа № 200/17289/21
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року Справа№200/17289/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні позовну заяву Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське (ЄДРПОУ , м. Покровськ, пл. Шибанкова, б. 1А) до Донецької митниці Державної митної служби України (м. Маріуполь, просп. Луніна, б. 1, ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство Шахтоуправління Покровське звернулося до суду з адміністративним позовом до Донецької митниці Державної митної служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просило суд:

скасувати Податкове повідомлення-рішення №0000005/1901 від 20.08.2021, за яким збільшено податкове зобов`язання но сплаті ввізного мита та штрафної санкції на загальну суму 407795,35грн., в тому числі штрафної санкції в розмірі 37072,30грн.;

скасувати Податкове повідомлення - рішення №0000006/1901 від 20.08.2021, за яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 81559,08грн., в тому числі штрафної санкції в розмірі 7414,46 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем було зазначено, що листом Відповідача від 12.07.2021 №7.1-1/7.1-19-02/13/378 його було повідомлено про проведення з 20.07.2021 по 26.07.2021 документальної невиїзної перевірки вимог законодавства України з питань митної справи за фактом митного оформлення товарів за митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ від 01.10.2019 № UA700150/2019/001732 та від 31.05.2019 № UA700150/2019/001020. Підставою для прийняття рішення про проведення документальної невиїзної перевірки було надходження документів від уповноваженого митного органу Чехії листом від 19.05.2021 № 27020-2/2021-900000-212/.18 щодо автентичності Сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR. 1 від 27.05.2019 № ОР 3156887, від 04.09.2019 № ОР 3281912 виданого митним органом Celni Urad Pro Moravskoslezsky Kraj, Чехія. 06.08.2021 Позивачем було отримало супроводжувальний лист від 03.08.2021 № 7.1-3/7.1-19-02/13/899 та акт невиїзної перевірки № 4/21/700000/ від 03.08.2021. Не погодившись із висновком, викладеним в Акті перевірки, Позивачем було подало заперечення до акту. За результатами розгляду заперечень від 12.08.2021 №2347 висновок, викладений в Акті перевірки, залишено без змін.

На підставі Акта перевірки Відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення №0000005/1901 від 20.08.2021, за яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита та штрафної санкції на загальну суму 407795,35грн., в тому числі ШС 37072,30грн. та податкове повідомлення - .рішення від 20.08.2021 №0000006/1901, за яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 81559,08грн., в тому числі ШС 7414,46 грн., в обгрунтування встановлених порушень митний орган посилається на те, що з боку Позивача не було визначено зобов`язання постачальника на дотримання умов підтвердження походження товарів, їх відповідності умовам Угоди, у тому числі здійснення в подальшому процедур підтвердження походження товарів відповідно до статті 33 «Перевірка підтверджень походження» Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, але у п.6.3 зазначено зобов`язання надання продавцем товарів сертифікату походження форми EUR. 1. Також зазначено, що в подальшому уповноважений орган Чеської Республіки листом від 19.05.2021 №27020-2/2021-900000-212/35 у відповідь на запит Державної митної служби України зазначив, що товари відповідно до наявних сертифікатів вважаються невстановленого походження, оскільки експортер не зміг надати достатніх підтверджуючих документів їх оригінального статусу відповідно до Протоколу 1 зазначеної Угоди, Отримані результати перевірки документу про походження товарів не нщтверджують преференцінного походження товарів, ввезених на митну територію України, що призвело до безпідставного звільнення від сплати ввізного мита та заниження бази оподаткування ПДВ. Позивач вважає податкові-повідомленпя рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, без з`ясування фактичиих обставин справи, а тому підлягають скасуванню як протиправні з огляду на викладене у розділі II цієї заяви.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 14.12.2021 року прийнято розгляд адміністративної справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 12.01.2022 року на 11.00.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року відмовлено у задоавленні клопотання представника відповідача.

Ухвалою суду від 12.01.2022 року було витребувані додаткові докази та відкладено розгляд справи до 17.02.2022 року.

Ухвалою суду від 02.05.2023 було закрито підготовче провадження та призначено розгдя справи по суті на 09.05.2023.

Представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимг, з наступних підстав.

Одним з міжнародних договорів, яким врегульовує спірні правовідносини є Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року, ратифікована Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VІІ.

Статтею 39 Протоколу І до Угоди про асоціацію передбачено, що Підкомітет з Митного Співробітництва може прийняти рішення про внесення змін до положень Протоколу І та заміну правил походження, встановлених цим Протоколом, тими, що містяться в додатку до Регіональної Конвенції про Пан-Євро-Середземноморські преференційні правила визначення походження (далі - Конвенція).

Україна приєдналась до Конвенції відповідно до Закону України від 08.11.2017 № 2187-VІІІ.

Рішенням Підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва від 21.11.2018 № 1/2018 (далі - Рішення № 1/2018) Протокол І замінено текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.

Таким чином, саме вищевказані акти міжнародного законодавства містять норми щодо правил визначення походження товарів, порядок взаємодії між митними органами ЄС та України та здійснення перевірки підтвердження походження товару, що власне є предметом розгляду даної справи.

Так, ч.ч. 1-3 ст. 36 МК України визначено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

При цьому, країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Частиною сьомою цієї ж статті визначено, що повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Статтею 26 Угоди про асоціацію встановлено, що положення глави 1 цієї Угоди застосовуються до торгівлі товарами, що походять з території Сторін. При цьому, для цілей Глави 1 термін «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до Угоди про асоціацію.

Згідно частини першої статті 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Частиною шостою статті 43 МК України визначено, що декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Згідно до Угоди про асоціацію з ЄС та відповідно до п. 2 статті 31 «Адміністративне співробітництва» Доповнення І до Конвенції Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR. 1. або декларацій про походження та правильності інформації, що міститься в цих документах.

В спірному випадку, керуючись пунктом 2 частини другої статті 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VІ, із змінами та доповненнями, прийнято рішення про проведення документальної невиїзної перевірки у відношенні ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на підставі документальних матеріалів, отриманих від уповноваженого органу Чеської Республіки від 19.05.2021 № 27020- 2/2021-900000212/18.

У листі зазначено, що додані документи (Сертифікати EUR. 1. від 27.05.2019 № ОР 3156887, від 04.09.2019 № ОР 3281912) є автентичними, проте експортер товарів, зазначених у позиціях 3 - 13 графи 8 ОСОБА_1 від 27.05.2019 № ОР 3156887 та товарів, зазначених у позиціях 2 - 17 графи 8 ОСОБА_1 від 04.09.2019 № ОР 3281912 не надав достатніх доказів, що підтверджують преференційне походження товарів, ввезених на митну територію України. Тому ці товари непреференційного походження у відповідності до Додатка 1 «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної Конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження від 01 лютого 2018 року.

Після отримання акту від 03.08.2021 № 4/21/700000/ «Про результати документальної невиїзної перевірки дотримання приватним акціонерним товариством «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» (код ЄДРПОУ ) вимог законодавства України з питань митної справи» ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» в установлений законодавством термін надав до Донецької митниці підписаний примірник Акту із запереченнями. Донецька митниця залишила заперечення ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» до Акту без задоволення.

Згідно з встановленими перевіркою обставинами, на підставі підпунктів 54.3.2 та 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, Донецькою митницею самостійно визначено суму грошових зобов`язань, та після розгляду заперечень до акту перевірки платнику податків направлені для сплати податкові повідомлення-рішення від 20.08.2021 №№ 0000005/1901 та 0000006/1901 про визначення сум грошових зобов`язань за платежами мито та податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів.

До судовго засыдання представники сторын не з`явились, були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Разом з цим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Станом на час розгляду справи воєнний стан триває. Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24.02.2022 №9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 Рекомендацій Ради суддів України, опублікованих 02.03.2022, щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26.02.2022 прийнято наказ №14/І-г Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

З огляду на викладене, у встановлений КАС України строк рішення по справі з об`єктивних причин не було прийнято, справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач 31.05.2019 за № UA700150/2019/001020 та 10.09.2019 за № UA700150/2019/001732 подав митні декларації (форма МД-2) для митного оформлення товару, що ввозився на митну територію України.

У декларації код країни походження товарів вказано «EU» (Європейський Союз), застосовано преференцію «410» - товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу.

До митних декларацій декларантом було долучено, зокрема, авансові рахунки-фактури від 02.09.2019 року №Zvz51900019 на загальну суму 211 548,00 Євро, від 24.05.2019 №Zvz51900016 на загальну суму 253 415,00 Євро.

Товари вказані в митних деклараціях ввезено на митну територію України відповідно до контракту від 14.03.2019 року №PTZ19-1v, укладеного між «TDS Zampra. spol. s. r. o.» та ПрАТ « ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПОКРОВСЬКЕ».

До контракту було надано специфікацію №1 якою визначено перелік устаткування яке повнинно бути передано ПрАТ « ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПОКРОВСЬКЕ».

Для підтвердження преференційного походження товарів ТОВ "Люстдорф" надало Сертифікат преференційного походження товарів EUR.1 № ОР 3156887 та EUR.1 № ОР 3281912.

Листами від 20.08.2019 вих. №5796/8/05-70-19-02, від 01.10.2019 вих. №6556/8/05-70-19-02 Відповідачем на адресу Державної фіскальної служби України було направлено звернення щодо проведення перевірки сертифікатів EUR.1 № ОР3156887, № ОР3281909, № ОР3281912, № ОР3281917.

Листом від 11.06.2021 року вих. №15/15-03/7.1/2123 Державною митною службою України на адресу відповідача було направлено лист уповноваженого органу Чехії від 19.05.2021 №27020-2/2021-900000-212JS (вх. №12096/11 від 20.05.2021) за результатами перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1 № ОР3156887, № ОР3281909, № ОР3281912, № ОР3281917.

Наказом Донецької митниці від 09.07.2021 № 75 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання приватним акціонерним товариством «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» (код ЄДРПОУ ) вимог законодавства України з питань митної справи», проведена документальна невиїзна перевірка дотримання приватним акціонерним товариством «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» (код ЄДРПОУ ), юридична адреса: пл. Шибанкова, буд. 1А, м. Покровськ, Донецька обл.,85300 (далі - ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ»), вимог законодавства України з питань митної справи за фактом митного оформлення товарів за митними деклараціями типу ІМ 40 ДЕ від 31.05.2019 №№ UA700150/2019/001020, UA700150/2019/001732.

За результатом документальної невиїзної перевірки відповідачем було складено Акт від 03.08.2021 року №4/21/700000/, відповідно до якого були встановлені наступні порушення:

вимог абзацу першого частини першої статті 29, додатку 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яку ратифіковано Законом України 16 вересня 2014 № 1678-УІІ, вимог пункту 1 статті 281 Митного кодексу України (в частині заниження ставки ввізного мита), за результатами чого занижене податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на суму 370723,04 грн.;

вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, за результатами чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 74144,62 грн.

В ході проведення документальної невиїзної перевірки ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товарів товарів за митними деклараціями від 31.05.2019 № UA700150/2019/001020, від 10.09.2019 за № UA700150/2019/001732 та за результатом опрацювання інформації, отриманої від уповноваженого органу Чеської Республіки встановлені факти, які свідчать, що керівник підприємства ОСОБА_2 діяв не удавано щодо вжиття заходів на попередження випадків, які некоректно впливають на здійснення зовнішньоекономічної діяльності ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» в умовах основних принципів, затверджених Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони. Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року в частині надання преференційного режиму товарам походженням з Європейського Союзу, що призвело до недодержання норм та правил, за порушення яких Митним та Податковим кодексами України передбачена відповідальність платника податків.

Так, при узгодженні договірних зобов`язань на поставку товарів, які є предметом перевірки, керівником ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» ОСОБА_2 без належної обачності, не навмисно, не визначено зобов`язання постачальника на дотримання умов підтвердження походження товарів, їх відповідності умовам Угоди, у тому числі здійснення в подальшому процедур підтвердження походження товарів відповідно до статі 33 «Перевірка підтверджень походження» Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди.

Уповноважений орган Чеської Республіки у відповідь на запит Державної митної служби України зазначив, що товари зазначені у позиціях 3-13 графи 8 Сертифікату EUR.1 від 27.05.2019 № ОР 3156887 та товарів, зазначених у позиціях 2 - 17 графи 8 Сертифікату EUR.1 від 04.09.2019 № ОР 3281912, вважаються товарами не встановленого походження, експортер не зміг надати достатніх підтверджуючих документів їх оригінального статусу відповідно до Протоколу 1 зазначеної Угоди. Отримані результати перевірки документу про походження свідчать про те, що внаслідок діянь без належної обачності, при складанні контракту від 14.03.2019 № РТZ19-1v з фірмою «TDS Zampra. spol. s. r. o.» (Zizkova 94,73911 Frydland nad Ostravici, Czech Republic) ПрАТ « ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПОКРОВСЬКЕ» отримало товари, що не мають преференційного походження, що призвело до безпідставного звільнення від сплати ввізного мита та заниження бази оподаткування податком на додану вартість.

Враховуючи те, що отримані від уповноваженого органу Чеської Республіки документи не підтверджують преференційного походження товарів, ввезених на митну територію України за МД від 31.05.2019 № UA700150/2019/001020 та Сертифікату EUR.1 № ОР 3156887, МД від 10.09.2019 № UA700150/2019/001732 та Сертифікату EUR.1 № ОР 3281912 не може бути підставою для застосування режиму вільної торгівлі для цих товарів на підставі Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, Свропейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року, прийнято рішення про донарахування ввізного мита у повному обсязі, відповідно до ставок, встановлених Законом України від 19 вересня 2013 року № 584-У1І «Про Митний тариф України» (із змінами та доповненнями) та визначення бази оподаткування товарів податком на додану вартість, відповідно до вимог пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.

Вказаний акт було підписано 12.08.2021 року керівником ПрАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ПОКРОВСЬКЕ».

На підставі акта документальної невиїзної перевірки від 03.08.2021 року №4/21/700000/, Відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення №0000005/1901 від 20.08.2021, за яким збільшено податкове зобов`язання но сплаті ввізного мита та штрафної санкції на загальну суму 407795,35грн., в тому числі штрафної санкції в розмірі 37072,30грн. та податкове повідомлення - рішення №0000006/1901 від 20.08.2021, за яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 81559,08грн., в тому числі штрафної санкції в розмірі 7414,46 грн.

Позивачем, за вих. №2730 від 14.09.2021р. було подано скаргу на податкове повідомлення-рішення №0000005/1901 від 20.08.2021 та податкове повідомлення - рішення №0000006/1901 від 20.08.2021.

За результатом розгляду скарги, відповідачем 28.10.2021 року було винесено рішення, яким податкові повідомлення-рішення №0000005/1901 від 20.08.2021, №0000006/1901 від 20.08.2021 залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту "в" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно з пунктом 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Суд зазначає, що у даній адміністративній справі суть спору між сторонами стосується виключно встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.

Так, згідно з частинами 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Положення МК України застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (частина 6 статті 36 МК України).

Відповідно до частини 7 статті 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 01.01.2016 застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі - Угода про асоціацію) розділом IV "Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею" якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди ("Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва").

Згідно з статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини 1 статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною 1 статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бут виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Частинами 1-3 статті 43 МК України встановлено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини 3 статті 44 МК України).

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Як уже зазначалося, до митного оформлення позивачем було надало сертифікат з перевезення товару EUR. 1. від 27.05.2019 № ОР 3156887, від 04.09.2019 № ОР 3281912. У вказаному сертифікаті зазначено, що країною походження товарів, які були ввезені позивачем за поданими митними деклараціями, є Європейський Союз.

Так, відповідно до частини 1 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

Статтею 25 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

Частиною 1 статті 45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Водночас частиною 1 та 2 статті 37 розділу ІV Угоди про асоціацію встановлено, що Сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю.

Якщо Сторона на основі об`єктивно задокументованої інформації відчуває неспроможність забезпечити адміністративне співробітництво та/або відчуває існування незаконних дій або шахрайства іншої Сторони відповідно до цієї Глави, заінтересована Сторона може тимчасово призупинити дію відповідного преференційного режиму для відповідного товару (товарів) згідно із цією статтею.

Відповідно до статті 32 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І до Угоди про асоціацію Митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Згідно з положеннями статті 33 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до частини 5 статті 45 МК України у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Аналіз наведених правових норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордом України було допущено порушення законодавства України, а також контролюючий має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов`язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Окрему увагу варто звернути на положення пункту 2 частини 2 статті 351 МК України, які стали підставою для проведення документальної невиїзної перевірки. Зокрема, вказаною нормою визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Тобто, проведення документальної невиїзної перевірки з підстави, наведеної у пункті 2 частини 2 статті 351 МК України, можливе лише за умови, якщо інформація, що надійшла від уповноважених органів іноземних держав, свідчить про непідтвердження автентичності поданих контролюючому органу документів або про недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Основні вимоги до оформлення документальних перевірок, закріплені у Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, (далі - Порядок)

Відповідно до пункту 5 розділу 2 названого Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому згідно з підпунктом 7 пункту 4 розділу 3 Порядку результати документальної перевірки щодо дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи оформляються аналогічно результатам перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства. У разі встановлення перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків; зазначити невідповідність даних, які містяться в документах, поданих платником податків для здійснення митного оформлення, фактичним даним, виявленим під час перевірки, на підставі первинних документів платника податків; вказати первинні документи та інші матеріали, що свідчать про наявність порушень. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, митної вартості та країни походження товарів, підстави для звільнення від оподаткування митними платежами окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті (довідці) документальної перевірки.

Суд зауважує, що в акті перевірки не містяться докази умисного надання ПрАТ Шахтоуправління Покровське недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили недобір обов`язкових платежів під час митного оформлення.

Суд також зазначає, що користуючись своїм правом на застосування преференційного режиму ввезення товарів, що походять з Європейського Союзу, позивач подав до митного органу примірник сертифікату з перевезення товару та зазначив у відповідній графі про застосування преференції.

При цьому жодними нормативними актами не передбачено обов`язок декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаросупровідних документах при заповненні митних декларацій. У ПрАТ Шахтоуправління Покровське не було підстав не враховувати дані, які надав сам постачальник (відправник/експортер), який володів зазначеним товаром, а також підстав проігнорувати ті дані, які були перевірені митницею Німеччини при оформлені експортної декларації.

За таких обставин, у позивача не було жодних підстав для виникнення сумнівів щодо дійсності сертифікату про походження товару.

Доказів того, що сертифікат EUR.1, який надавався позивачем, скасований чи визнаний недійсним, відповідачем де подано. Тому суд вважає, що він є чинними та єдиними документами, що підтверджують походження товарів з країн Європейського Союзу, та надає пільги зі сплати митних платежів.

Суд звертає увагу, що стверджуючи, що товари, які зазначені у сертифікаті надані позивачем, не мають преференційного походження з Європейського Союзу у розумінні Протоколу І до Угоди, оскільки, інформація про походження у наданому позивачем сертифікаті виявилась не підтвердженою, відповідач разом з тим, не надає до матеріалів справи копії листа-запиту до уповноважених органів Чехії, на який йде посилання в акті перевірки. Тобто можливе направлення такого запиту на адресу виробника товару замість митного органу відповідачем не спростоване.

Також суд звертає увагу, що відповідачем надано до матеріалів справи копії листа, як стверджує відповідач, Уповноваженого органу Республіки Чехія, яким, як стверджує відповідач, повідомлено, що преференційне походження товарів не підтверджено, однак жодного перекладу цього листа матеріали справи не містять, а тому не можливо стверджувати, що цей лист містить інформацію, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 не відповідає вимогам щодо достовірності та правильності.

Крім того, за відсутності обґрунтованих підстав для надіслання до уповноважених органів іноземної держави відповідних запитів, незалежно від того, який зміст містять такі листи-відповіді, на думку суду, за таких обставин проведення документальної невиїзної перевірки ПрАТ Шахтоуправління Покровське не породжує юридичних наслідків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наданий позивачем сертифікат про походження товарів, містить повну та достовірну інформацію щодо задекларованих товарів, будь-які розбіжності у документах про країну походження товару відсутні, тобто позивачем підтверджено країну походження задекларованого за оскаржуваними митними деклараціями товару у відповідності до вимог статей 43, 44, 335 МК України.

А отже, керуючись приписами пункту 54.4 статті 54 ПК України, контролюючий орган, не мав правових підстав самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3.6 статті 54 ПК України.

Відсутність або недоведеність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій за таке правопорушення.

Суд зазначає, що нормами ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні даної справи, суд відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує висновки Європейського суду з прав людини, наведені у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992, де суд зауважив, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки захист прав повинен бути не лише формальним, але й реальним. Також надмірні формальності не можуть покладатися в основу рішень адміністративного органу, якими б заперечувалася сутність змісту конституційно гарантованого права.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0000005/1901 від 20.08.2021 та №0000006/1901 від 20.08.2021.

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське (ЄДРПОУ , м. Покровськ, пл. Шибанкова, б. 1А) до Донецької митниці Державної митної служби України (м. Маріуполь, просп. Луніна, б. 1, ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000005/1901 від 20.08.2021, за яким збільшено податкове зобов`язання но сплаті ввізного мита та штрафної санкції на загальну суму 407795,35грн., в тому числі штрафної санкції в розмірі 37072,30грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №0000006/1901 від 20.08.2021, за яким збільшено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів на загальну суму 81559,08грн., в тому числі штрафної санкції в розмірі 7414,46 грн.

Стягнути з Донецької митниці Державної митної служби України (м. Маріуполь, просп. Луніна, б. 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське (ЄДРПОУ , м. Покровськ, пл. Шибанкова, б. 1А) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7340,32 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Стойка