Справа № 160/3882/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2023 року Справа № 160/3882/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, 2-заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Нароваткіної Тетяни Олександрівни про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1-Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, 2- заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Нароваткіної Тетяни Олександрівни, в якому просить:
визнати відмову заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Нароваткіної Тетяни Олександрівни прийняти заяви про виконання вимог виконавчих листів у справах: № 216/5566/15а від 06.04.2021 р., № 2а-8684/11 від 30.03.2021 р., № 216/6599/14а від 31.03.2021 р., № 2а-73/10 від 09.04.2019 р. наданих Романовим В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 за довіреністю з причин не засвідчення нотаріусом копій довіреностей представнику Романову В.П.;
зобов`язати заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Нароваткіну Тетяну Олександрівну прийняти заяви Романова В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 про виконання вимог виконавчих листів у справах: № 216/5566/15а від 06.04.2021 р., № 2а-8684/11 від 30.03.2021 р., № 216/6599/14а від 31.03.2021 р., № 2а-73/10 від 09.04.2019 р. з урахуванням копій довіреностей, які завірені представником Романовим В.П.;
зобов`язати заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Нароваткіну Тетяну Олександрівну направити заяви Романова В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 щодо виконання вимог виконавчих листів у справах: № 216/5566/15а від 06.04.2021 р., № 2а-8684/11 від 30.03.2021 р., №216/6599/14а від 31.03.2021 р., № 2а-73/10 від 09.04.2019 р. до Державної казначейської служби України.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно і протиправно повернуті позивачу (стягувачу) виконавчі листи у справах: № 216/5566/15а від 06.04.2021 р., № 2а-8684/11 від 30.03.2021 р., № 216/6599/14а від 31.03.2021 р., № 2а-73/10 від 09.04.2019 р. без виконання, з посиланням на не дотримання вимог до оформлення виконавчих документів і не підтвердження повноважень представника позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року відкрито провадження у справі №160/3882/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Від Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач-1 вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Законодавством не виокремлено поняття суб`єкта владних повноважень та посадових осіб, котрі відповідають за дії чи бездіяльність органу державної влади, оскільки такий суб`єкт являє собою організацію осіб під керівництвом законодавчо встановленим.

У випадку видокремлення посадової особи суб`єкта владних повноважень, яка на думку позивача винна у вчиненні незаконних дій, щодо їх звернення, позивач повинен був звертатись з відповідною скаргою на посадову особу до Державної казначейської служби України відповідно до ст. 17 Закону України «Про звернення громадян».

Зважаючи на норми ч. 2 ст. 75, підп. 10 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», представником позивача було надано неналежно завірену копію нотаріальної довіреності. Копія не була посвідчена нотаріусом.

Жодною довіреністю, котрі були надані представником Романовим В.П. не передбачено право представника засвідчувати копії документів для подальшого звернення в органи державної влади.

Щодо виконання виконавчих листів, то відповідач вказав на помилки в кожному пакеті документів, які були оформлені позивачем без дотримання вимог чинного законодавства і не дозволяли прийняти виконавчі листи до виконання.

Щодо вимоги позивача зобов`язати ОСОБА_2 , заступника начальника ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області направити заяви ОСОБА_3 про виконання вимог виконавчих листів до Державної казначейської служби України, відповідач зазначає, що враховуючи предмет спору у цій справі, зміст і обсяг, заявлених позивачем вимог, слід визначити обсяг повноважень, якими наділене Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, як територіальний орган Казначейства, щодо надання інформації про виконання судових рішень визначеної категорії. Відповідно до зазначеного, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба України, а територіальним органом казначейства є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, і вони є окремими юридичними особами (постанова Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 №651).

Відповідно до п. 2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 і ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Державна казначейська служба України здійснює виконання рішень суду про стягнення коштів з державних органів.

Позивач неправильно зазначив відповідачем Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, який не уособлює в собі орган державної влади, у вигляді Державної казначейської служби України. Виконання відповідних рішень здійснює Державна казначейська служба як головний розпорядник коштів за бюджетною програмою та як орган котрий і виконує такі рішення відповідно до вимог законодавства.

Заступник начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Нароваткіна Тетяна Олександрівна відзив на позовну заяву не надала.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 була позивачем у справах Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №216/5566/15-а, №2-а-8684/11, №216/6599/14-а, №2-а73/10. На виконання судових рішень були видані відповідні виконавчі листи.

Як зазначено у позовній заяві і підтверджується відповідачем-1, представник ОСОБА_1 Романов Валерій Петрович звернувся до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області із наступними заявами:

заява (повторно) ОСОБА_1 щодо безспірного списання коштів з Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Центрально-міської районної у місті ради згідно виконавчого листа у справі №216/5566/15а від 06.04.2021 (щорічна одноразова допомога до дня перемоги за 2015 рік). Борг:6655,00 грн;

заява (повторно) ОСОБА_1 щодо безспірного списання коштів з Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Центрально-міської районної у місті ради згідно виконавчого листа у справі №2а-8684/11 від 30.03.2021 (щорічна одноразова допомога на оздоровлення за 2011рік). Борг:4680,00 грн;

заява (повторно) ОСОБА_1 щодо безспірного списання коштів з Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Центрально-міської районної у місті ради згідно виконавчого листа у справі №216/6599/14а від 31.03.2021 (щорічна одноразова допомога до дня Перемоги за 2014 рік). Борг:6915,00 грн;

заява (повторно) ОСОБА_1 щодо безспірного списання коштів з Управління праці та соціального захисту населення Виконкому Центрально-міської районної у місті ради згідно виконавчого листа у справі №2а-73/10 від 09.04.2019 (щорічна одноразова допомога до дня Перемоги за 2009 рік). Борг:3444,00 грн.

На підтвердження наданих повноважень представником позивача було долучено також копію довіреності від 10.01.2019, посвідчену Тищенком О.І., приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області і зареєстровану в реєстрі за №54.

Оригінали виконавчих листів разом з іншими доданими до заяв документами були повернуті представнику позивача листами Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області за підписом в.о. начальника Тетяни Нароваткіної.

Причини повернення документів без виконання були вказані Головним управлінням Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області наступні:

у листі №04-1010/14550 від 18.11.2022 щодо стягнення у справі №216/5566/15-а зазначено, що надана ухвала Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2019 у справі №216/5566/15-а про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання і заміну стягувача не відповідає вимогам пунктів 3,4, 10 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 №814.

Відповідно до вказаних норм копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною особою апарату суду та відповідною печаткою суду із зазначенням дати. На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності. Копії судових рішень, що набрали законної сили або підлягають негайному виконанню повинні бути прошиті, пронумеровані, засвідчені та скріплені відповідною печаткою суду. Допускається засвідчення копії документів поаркушно;

у листі №04-1010/14551 від 18.11.2022 щодо виконання судового рішення у справі №2-а-8684/11 зазначено, що ухвалою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу від 11.10.2019 у даній справі змінено стягувача та визначено боржника Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради, . Проте, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань повне найменування боржника за кодом Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради.

Ухвалою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2022 виправлено вказану описку в ухвалі суду від 03.12.2020 проте, у наданому пакеті документів відсутня ухвала суду від 03.12.2020. З огляду на зазначене, повне найменування боржника у виконавчому листі зазначено невірно, що не дозволяє Головному управлінню здійснювати належне виконання рішення суду.

Виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження»;

у листі №04-1010/14552 від 18.11.2022 щодо виконання судового рішення у справі №2-а-8684/11 зазначено, що ухвалою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.12.2020 виправлено описку в тексті ухвали від 08.02.2019 (невірно зазначено дату ухвали) та вдруге невірно зазначено найменування боржника.

Ухвалою Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.06.2022 виправлено описку в ухвалі Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.12.2020, зазначивши вірно назву боржника. Проте, не виправлена помилка щодо невірного зазначення дати ухвали Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2019;

у листі №04-1010/14544 від 18.11.2022 щодо виконання судового рішення у справі №2-а-73/10 зазначено, що в порушення п. 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 до заяви від 14.10.2022 не додано оригінал виконавчого документа.

Крім того, в усіх листах Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, зазначено, що довіреність, якою уповноважено Романова В.П. вчиняти ряд дій від імені Петрикевич Тетяни Володимирівни, посвідчена нотаріально, відповідно її копія повинна завірятись також нотаріально, проте до заяви додано тільки ксерокопію довіреності, яка засвідчена підписом Романова В.П. Довіреністю не передбачено право представника засвідчувати копії документів для подальшого звернення в органи державної влади. Відтак, відповідач дійшов висновку про подання заяв особою, яка не має відповідних повноважень.

Не погодившись із наведеними поверненнями відповідачем виконавчих листів без виконання, позивач звернувся за захистом свої порушених прав і інтересів з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України від 05.06.2012 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон про гарантії) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону про гарантії виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно з абз. 2 пп. 1 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45).

Відповідно до визначень у п. 2 Порядку №45 безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

Пунктом 3 Порядку №845 встановлено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За підп. 3 п. 4 Порядку №845 органи Казначейства розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

У разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

У разі коли боржник або стягувач змінив найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (для фізичної особи), за наявності підтвердних документів (змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта громадянина України чи іншого документа, що посвідчує особу) орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів з рахунків такого боржника або перерахування їх на рахунок стягувача з урахуванням зміни його найменування (для юридичної особи) або прізвища, імені, по батькові (для фізичної особи) (п. 6 Порядку №845).

В п. 9 Порядку №845 наведені підстави повернення органом Казначейства виконавчого документу стягувачеві.

Зокрема, за підп. 1 виконавчий документ повертається стягувачу, у разі якщо:

не підлягає виконанню органом Казначейства;

подано особою, що не має відповідних повноважень;

пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

не відповідає вимогам, передбаченим Законом України Про виконавче провадження.

Вимоги до виконавчого документа визначені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Як вбачається зі змісту листів Головного управління Державної казначейської служби України підставою для повернення виконавчих листів було не відповідність виконавчих листів вимогам, передбаченим Законом України Про виконавче провадження і подання особою, що не має відповідних повноважень.

Суд наголошує, що виконавчий документ повинен містити обов`язкові реквізити та дані (інформацію) визначені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», проте повернення виконавчого листа без виконання повинно містити об`єктивні причини неможливості виконати судове рішення.

Стосовно зауважень Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області до виконавчих листів, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 374 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відтак, як цивільним, так і адміністративним процесуальним законодавством перебачено виправлення неточностей або помилок у виконавчих документах тим судом, яким видано виконавчі листи. Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не надано повноважень самовільного трактування найменування боржника та внесення виправлень у виконавчі документи.

Відповідачем-1 у відповідності до норм законодавства повідомлено представнику позивача про необхідність виправлення описок у виконавчих листах судом.

Зважаючи на наведене, суд погоджується з твердженнями відповідача-1 щодо неналежного оформлення виконавчих листів для можливості виконання рішень судів щодо безспірного списання коштів з Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-міської районної у місті ради.

Щодо повернення виконавчих документів з підстави відсутності у особи, яка подала такі документи відповідних повноважень, оскільки представником позивача не було надано копії довіреності засвідченої нотаріально.

Частиною 1ст. 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Положеннями ст. 238 ЦК встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено посвідчення нотаріусами довіреності.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону України «Про нотаріат» вірність копії документа, виданого фізичною особою, засвідчується у випадках, якщо справжність підпису фізичної особи на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, посадовою особою консульської установи України, начальником установи виконання покарань.

Зі змісту довіреності від 10.01.2019 на Романова В.П. вбачається, що він наділений правом подання виконавчих документів до відповідних органів державної виконавчої служби до стягнення та з інших виникаючих питань… бути представником в усіх державних установах, органах влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органах (у т.ч. прокуратури, МВС тощо), громадських, господарських, комунальних та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх форм власності та підпорядкування (у т.ч. банківських установах, страхових компаніях, сервісних центрах, центрах надання адміністративних послуг, органах юстиції, реєстраційних службах, податковій (фіскальній) службі, архівах, БТІ, установах, що надають житлово-комунальні послуги тощо) з фізичними особами, з питань, пов`язаних з веденням судових справ.

За цією довіреністю представникові надано право ведення від імені Петрикевич Тетяни Володимирівни переговорів, та попереднього узгодження всіх процедурних питань, подання та підпису всіх документів, відомостей, будь-яких витягів…подавати та отримувати будь-які документи, необхідні для виконання повноважень, включаючи позовні та інші заяви,..розписуватись за доверителя…, а також виконувати всі необхідні дії та формальності , пов`язані з цією довіреністю.

Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 1.380.2019.001204, вказав, у разі коли до адміністративного суду звертається представник фізичної особи, закон не встановлює обов`язок засвідчення копій довіреності на представництво нотаріусом або посадовою особою органу місцевого самоврядування.

Слід вважати підтвердженими повноваження представника фізичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника бути представником в судових установах, з усіма правами, які надані законом позивачу, з правом подання позову, в тому числі - за своїм підписом, з правом оскарження рішень і дій суду у всіх інстанціях та з правом подання будь-яких заяв, скарг, клопотань, запитів в інтересах позивача, випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення дії щодо засвідчення копій документів.

Великою Палатою Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №826/5500/18 і в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі№ 826/9584/18, від 31 липня 2019 року у справах№ 140/123/19,№ 760/3444/19, від 18 січня 2019 року у справі№ 826/2795/18, від 11 листопада 2020 року у справі№ 813/4805/17, від 11 лютого 2021 року у справі№ 640/9407/19 та в постанові від 07 квітня 2021 року у справі№ 0340/1909/18, то в цих справах справах досліджувалось питання чи має право представник юридичної особи в адміністративному процесі самостійно засвідчити копію документа про надання йому повноважень з представництва (довіреність) і чи буде така засвідчена самим представником копія довіреності належним доказом наявності у нього відповідних повноважень з представництва.

Так, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Законодавством не встановлено жодних обмежень щодо зазначення у змісті довіреності посилання на уповноваження представника на засвідчення копій документів, у тому числі й довіреності, а також щодо подання таких копій до будь-якого підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, державних органів, суду.

На думку Великої Палати Верховного Суду, слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи на підставі завіреної ним копії довіреності, якщо право цього представника засвідчувати своїм підписом копії документів випливає зі змісту виданої йому довіреності та за відсутності у ній відповідного застереження на вчинення певної дії.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання відповідності копії документа, що підтверджує повноваження представника, вимогам ст.59 КАС слід уникати зайвого формалізму, як-от: констатація відсутності в матеріалах заяви (скарги) копії посадової інструкції особи, яка засвідчила копію відповідного документа, незазначення у довіреності повноважень представника на засвідчення копій документів від імені довірителя тощо.

Оскільки суд прийшов до висновку про обгрунтованість повернення виконавчих документів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області з підстав недотримання виконавчих листів вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При вирішенні питання щодо належного відповідача у справі суд виходить з наступного.

За приписами п. 4 ч. 1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п. 9. Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від від 15 квітня 2015 р. № 215 казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 № 1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.08.2015 № 716) затверджено Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України.

Головне управління Казначейства підпорядковане Державній казначейській службі України (далі Казначейство).

Головне управління Казначейства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства фінансів України, дорученнями Міністра фінансів України (далі Міністр), його першого заступника та заступників, наказами Казначейства, дорученнями Голови Казначейства, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до під. 14 п.4 Положення Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Головне управління Казначейства в установленому порядку має право, зокрема, повертати без виконання документи, подані розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, іншими клієнтами і стягувачами у передбачених законодавством випадках (підп. 3 п. 6 Положення).

Відповідно до п. 13 Положення про Головне управління, Начальник Головного управління Державної казначейської служби України:

-здійснює керівництво Головним управлінням казначейства, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності;

-організовує та забезпечує виконання Головним управлінням Казначейства Конституції та законів України, Постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституціїта законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, доручень Прем`єр-міністра, наказів Міністерства фінансів України, доручень Міністра, його першого заступника та заступників, наказів Казначейства, доручень Голови Казначейства, розпоряджень місцевої державної адміністрації;

-вносить Голові Казначейства пропозиції щодо пріоритетів роботи Головного управління Казначейства і шляхів виконання покладених на нього завдань, подає на затвердження попередньо погоджені із головами відповідних місцевих державних адміністрацій плати роботи Головного управління Казначейства й управлінь Казначейства (річні, піврічні);

-звітує перед Головою Казначейства про виконання покладених на Головне управління Казначейства завдань та планів роботи;

- здійснює добір кадрів у Головному управлінні Казначейства;

-організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і працівників;

-призначає на посади та звільняє з посад керівників структурних підрозділів, інших державних службовців та працівників Головного управління Казначейства, присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності (крім своїх заступників);

- затверджує положення про структурні підрозділи Головного управління Казначейства та посадові інструкції працівників;

-порушує перед Головою Казначейства питання про присвоєння рангів державних службовців своїм заступникам, а також щодо заохочення та притягнення їх до відповідальності;

- розподіляє обов`язки між своїми заступниками;

- підписує накази Головного управління Казначейства;

- здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Так, законодавчо не виокремлено поняття суб`єкта владних повноважень та посадових осіб, котрі відповідають за дії чи бездіяльність органу державної влади, оскільки такий суб`єкт являє собою організацію осіб під керівництвом встановленим законодавчо.

Виходячи з предмету спору у справі, змісту позовних вимог, вищенаведених норм, належним відповідачем у справі є Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, а не її керівник посадова особа, яка здійснює організаційно-розпорядчі функції.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено в ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність і допустимість вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій при поверненні виконавчих листів, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зважаючи на відмову у позовних вимогах розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України в даному випадку не здійснюється.

Керуючись ст.ст.139, 241, 243, 244-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до 1-Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, 2- заступника начальника Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області Норваткіної Тетяни Олександрівни про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона