Справа № 557/776/23
Суддя: Оленич Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/557/14/2023
Справа 557/776/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

10 травня 2023 року смт Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Оленич Ю.В., ознайомившись із матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора СРПП відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Дубича Андрія Олександровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження рішення у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Дубича Андрія Олександровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить визнати протиправною та скасування постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 301793 від 02.04.2023, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 5, 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Водночас ОСОБА_1 у позові просить поновити строк на оскарження даної постанови, вказуючи на те, що такий пропущений з поважних причин, оскільки оскаржена постанова була складена у його відсутність та копія такої йому не вручалась, про що свідчить відсутність його підпису в постанові. Дану постанову позивач отримав поштовою кореспонденцією та з метою її оскарження звернувся до Рівненського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яким 27.04.2023 було видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 017/2-0000217. У десятиденний термін з моменту видачі доручення ОСОБА_1 оскаржив постанову до суду, а тому враховуючи вказані обставини вказує на необхідність поновлення строку для оскарження постанови.

Окрім того, ОСОБА_1 , вказуючи на своє скрутне матеріальне становище, так як він на даний час ніде не працює та не має доходів, просить звільнити його від сплати судового збору, розмір якого для нього є непосильним тягарем.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, суддя вважає, що така підлягає залишенню без руху, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови), що визначено частиною другою статті 286 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржується постанова серії БАД № 301793 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка винесена інспектором СРПП відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Дубичем А.О. 02.04.2023, позаяк позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 05.05.2023, що убачається зі штампу поштового відправлення, тобто з порушенням передбачених законодавством строків.

Позивачем зазначено про те, що копія постанова була отримана ним поштовою кореспонденцією, однак останнім не зазначено якого числа така постанова ним була отримана та не надано доказів на підтвердження обставин її отримання. Окрім того, із копії вказаної постанови, яка долучена до позовної заяви, через її нечитабельність та погану якість копіювання не можливо перевірити доводи позивача з приводу не отримання ним копії постанови при її винесенні.

Процесуальним законом чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, законодавством встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється саме з дня вручення відповідної постанови.

За змістом статті 122 КАС України початок перебігу строку звернення до адміністративного суду законодавець пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Зважаючи на те, що наведені позивачем аргументи на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку не підтверджені належними доказами, суд позбавлений можливості перевірити вказані аргументи та прийти обґрунтованого висновку щодо наявності чи відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, позивач суду не повідомив.

Положеннями частин першої та другої статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Також суддею звертається увага позивача на наступне.

Згідно частини другої статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини сьомої статті 161 КАС України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Однак, із долученої позивачем ксерокопії оскаржуваної постанови не можливо прочитати викладені у ній обставини, у зв`язку з чим позивачу слід надати якісну копію оскаржуваної постанови чи копію отриману ним поштовим зв`язком.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, суддя виходить з наступного.

Положеннями частини першої статті 133 КАС України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з частиною другою статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, тобто він є спеціальним законом.

Згідно з частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення статей КАС України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

В обґрунтування скрутного матеріального становища позивачем додано до позовної заяви довідку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 15.05.2023 за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року.

Відомостей про не отримання ОСОБА_1 інших доходів, відсутності у власності рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів тощо матеріали справи не містять.

Отже, зазначені у клопотанні обставини, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутний матеріальний стан заявника, що перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати судового збору за подання позовної заяви.

Констатація позивачем скрутного матеріального становища без надання доказів на підтвердження цих обставин не може вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, що узгоджується із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Позивач має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Звільнення, в даному випадку, позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви може розцінюватись як надання йому певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати відповідний судовий збір.

Зважаючи на викладене, та враховуючи, що за змістом статті 8 Закону України «Про судовий збір» звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а відтак належить до його дискреційних повноважень, судом не вбачається достатніх правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подання позовної заяви, оскільки суду не надано доказів, що сума судового збору перевищує 5% розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.

З огляду на викладене суддя прийшла висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Підстав для звільнення позивача від доказування судом не встановлено.

Таким чином, позивачу необхідно надати докази сплати судового збору згідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 у справі 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-УІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2023 року, становить 2684 грн.

Суддею роз`яснюється позивачу, що за подання до суду позовної заяви про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень йому необхідно сплатити судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 536,80 грн.

Окрім того, суддею звертається увага позивача на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 213 КУпАП органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Частиною другою статті 222 КУпАП передбачено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З наведеної вище норми вбачається, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є відповідний орган Національної поліції в особі конкретної посадової особи. Отже, від імені органів Національної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють інспектори поліції.

У даній справі інспектор СРПП відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Дубич А.О. не є працівником ДПП Національної поліції України (місцезнаходження якого в м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), а є працівником ГУНП в Рівненській області (із місцезнаходженням у м. Рівне, вул. Миколи Хвильового, 2).

Тому, в даному випадку, визначення відповідачем - 2 ДПП Національної поліції України, не відповідає вищенаведеним роз`ясненням та є помилковим, оскільки працівник поліції діяв від імені іншого органу поліції.

Вважається правильним визначення належними відповідачами в даній категорії справ інспектора поліції, який виніс оскаржувану постанову, а також відповідного органу Національної поліції, працівником якого є вказаний поліцейський.

Підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 КАС України.

За правилами частини третьої статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (частина сьома статті 48 КАС України).

А тому суддя вважає необхідним роз`яснити позивачу право подати суду заяву про заміну неналежного відповідача на належного, а також роз`яснити, що наслідком пред`явлення позову до неналежного відповідача є відмова у позові.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху із наданням позивачу строку для усунення недоліків вказаних в ухвалі.

Керуючись статтями 122, 160, 161, 169, 248 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора СРПП відділення поліції № 5 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області Дубича Андрія Олександровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження рішення у справі про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення заяви без руху.

Копію ухвали надіслати позивачеві, роз`яснивши, що у разі якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Оленич