Справа № 480/7826/22
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2023 року Справа № 480/7826/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Діски А.Б.,
за участю секретаря судового засідання - Олійник К.О.,
представника позивача Рішки Д.С.,
представника відповідача Великодної Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7826/22 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Рішку Діну Сергіївну, звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці, в якому просить:
Позивач з такими податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки у відповідача були відсутні підстави, визначені п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, для проведення документальної невиїзної перевірки, а податкові повідомлення-рішення, прийняті внаслідок незаконної перевірки, не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню.
Позивач вказує, що при визначенні бази оподаткування (загальної митної вартості товарів за митною декларацією №UА805180/2018/021219 від 31.10.2018) контролюючим органом враховувалися як документи, зазначені вище, що були надані декларантом так і раніше визнані митними органами митні вартості. Крім того, на виконання вимог ч. 4 ст. 57 МК України визначенню митної вартості товару за митною декларацією №UА805180/2018/021219 від 31.10.2018 передували консультації уповноваженої особи позивача та митниці, в результаті яких митну вартість товару визначено за другорядним (резервним) методом. Отже, позивачем не було допущено порушення п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України, оскільки документи, надані декларантом відповідачу під час здійснення митних формальностей за митною декларацією №UA805180/2018/021219 від 31.10.2018, містили достовірні відомості стосовно ціни імпортованого товару, не містили ознак підробки чи виправлення, не містили розбіжностей, прийняті митним органом і на їх підставі прийнято рішення про застосування для визначення митної вартості товару другорядного (резервного) методу.
Також позивач зазначає, що нею лише 22.10.2018 була видана довіреність на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу за реєстровим номером №776, на придбання транспортного засобу та оформлення його ввезення на митну територію України (розмитнення). Тому, на підставі вказаної довіреності Захарченко Сергій Володимирович не був уповноважений на здійснення будь-яких платежів від імені ОСОБА_1 , на які посилається митниця в акті перевірки від 06.10.2021 та листі від 15.11.2021.
Таким чином, позивачем або уповноваженою ним особою не оплачувалася вартість транспортного засобу - TOYOTA, модель CAMRY, номер кузова (VIN) НОМЕР_2 за платіжним дорученням від 02.10.2018 (SW24I830051519) у розмірі 6550,00 доларів США, що свідчить про відсутність заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 31.10.2018 № UA805180/2018/021219 та протиправність прийнятих податкових повідомлень-рішень.
Щодо застосування штрафних санкцій позивач зазначає, що відповідачем не зазначено з яких причин в оскаржуваних повідомленнях-рішеннях до неї застосовано штраф у розмірі 25% від суми визначеного податкового зобов`язання, а не 10% (як визначається підпунктом 123.1 статті 123 ПК України). Також відповідачем не обґрунтовано, що позивач діяв умисно при поданні документів для митного оформлення транспортного засобу.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
За митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ № UА805180/2018/021219 здійснено митне оформлення товару Легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка ТОYОТА; модель САМRY. Ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 . Календарний рік виготовлення 2010. Модельний рік виготовлення 2011. Тип кузова седан. Колір сірий. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2494 см3... та випущено у вільний обіг. Митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за другорядним методом (6-резервний) на рівні 2700,00 дол. США. Відповідно до МД № UА805180/2018/021219 митна вартість товару ввезеного ОСОБА_1 була визначена самостійно за резервним методом, що підтверджується відсутністю відомостей в графі 44 МД № UА805180/2018/021219 від 21.10.2018 щодо рішення про коригування митної вартості товару.
Перевіркою встановлено, що платником податків/декларантом занижено базу оподаткування товару, що призвело до порушення законодавства України з питань оподаткування та, як наслідок, до фактичного ненадходження податків (коштів) до Державного бюджету України.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що на підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби від 20.09.2021 № 117 "Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянкою України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи" (а.с. 32, 104) митницею проведено документальну невиїзну перевірку.
За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки у відповідності до вимог статті 351 Митного кодексу України 06.10.2021 було складено Акт про результати документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформлені товарів, митне оформлення яких здійснено за митною декларацією від 31.10.2018 №А805180/2018/021219 (а.с. 33-44).
Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення законодавства України з питань оподаткування платником податків ОСОБА_1 :
1) частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58, частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статі 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 31.10.2018 № UА805180/2018/021219, наведеною у Додатку 2 до Акту перевірки, на загальну суму 11 986,07 грн.
На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення:
Позивачка подавала до Державної митної служби України скаргу на зазначені податкові повідомлення-рішення, проте рішенням від 20.01.2022 № 08-1/10-06/8.19/394 скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення (а.с. 47-52).
Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою ст. 1 Митного кодексу України визначено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Щодо законності проведення відповідачем документальної невиїзної перевірки позивача, суд зазначає, що 10.04.2008 Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ) чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ. Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.
Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.
Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.
В той же час, відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення. Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість достягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю. Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.
Статтею 336 Митного кодексу України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (ч. 1 ст. 345 МК України).
Частиною 3, 6 статті 345 Митного кодексу України передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:
правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;
обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;
правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;
відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;
законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.
Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
Отже, з аналізу п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України вбачається, що у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій митний орган може провести документальну невиїзну перевірку.
Так, спірну перевірку було призначено наказом Сумської митниці від 20.09.2021 № 117 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 (а.с. 104).
Зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, суд вбачає, що ними, зокрема, надана інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами (в тому числі і позивачем) на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та копії інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти (а.с. 96-97, 98).
Зокрема, митному органу було надано: платіжні доручення за транспортний засіб, що було придбано позивачем, а оскільки вказані платіжні документи позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля до митної декларації митному органу не надавалися, то суд доходить висновку про наявність підстав у контролюючого органу для призначення та проведення перевірки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п.1 ч.2 ст.351 Митного кодексу України.
Відтак, твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення спірної документальної перевірки, суд вважає необґрунтованим.
Суд зазначає, що пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) передбачено що:
а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини 1 статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно частин 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 2 статті 53 МК України визначено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, у тому числі, такі як:
декларація митної вартості;
рахунок - фактура (інвойс);
якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 10 статті 58 МК України зазначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті такі як (не виключно): витрати, понесені покупцем (в тому числі комісійні на брокерська винагорода); витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.
Частиною 21 статті 58 МК України зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Частиною 1 статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Згідно пункту 4 частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.
За митною декларацією типу "ІМ 40 ДЕ" № UA805180/2018/021219 здійснено митне оформлення товару "Легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка ТОYОТА; модель САМRY. Ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення 2010. Модельний рік виготовлення 2011. Тип кузова седан. Колір сірий. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2494 см3... та випущено у вільний обіг.
При цьому складовими визначеної декларантом митної вартості автомобіля є: сума продажу транспортного засобу: 2300,00 дол. США, у відповідності до інвойсу від 05.10.2018 б/н, який зазначено у графі 7 ДМВ; інші витрати, що підлягають включенню до митної вартості: 400,00 дол. США., зазначені у графі 42 ДМВ (а.с. 167-168).
Суд зазначає, що доказів оплати транспортного засобу за вказаним інвойсом позивачем суду не надано.
Представник позивача в судовому засіданні вказувала, що у позивачки не лише відсутні будь-які документи на оплату автомобіля чи витрат на його перевезення, але їй також невідомі підстави для визначення вартості транспортного засобу в розмірі 2300 дол. США та інших витрат, в розмірі 400 дол. США, задекларованих позивачем у митній декларації.
Як вбачається з матеріалів справи, через АТ КБ "ПриватБанк" ZAKHARCHENKO SERHII VOLODYMYROVYC, було здійснено сплату коштів:
- за платіжним дорученням від 31.08.2018 у розмірі 6550,00 дол. США на рахунок VNV SERVISES 853 MULLEN DR US/VINELAND НОМЕР_4 ) з призначенням платежу: BUY CAR TOYOTA CAMRY 2.5 SDN GRAY 4T1BF3EK4BU613605 POL: US, POD: UA/ACC/BRBTUS33.
Зазначений платіж було здійснено за товар (транспортний засіб) марки TOYOTA, модель CAMRY. Номер кузова (VIN): НОМЕР_2 (а.с. 103).
Проте, як зазначалося судом вище, дані платіжні документи позивачем до митного оформлення не надавалися всупереч вимог частини 2 статті 53 МК України.
Як убачається з копії платіжного доручення на суму 6550 дол. США (а.с. 103) ZAKHARCHENKO SERHII VOLODYMYROVYC було здійснено оплату за ТЗ TOYOTA CAMRY 2.5 SDN GRAY 4T1BF3EK4BU613605 POL: US, POD: UA/ACC/BRBTUS33 ще 31.08.2018.
Проте, до митного оформлення позивачем було надано інвойс від 05.10.2018 б/н, а не банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, як того вимагає ст. 53 МК України. А тому визначення митної вартості товару на підставі інвойсу від 05.10.2018 б/н , виданого через майже два місяці після оплати вартості товару, свідчить про недекларування в повному обсязі фактурної вартості товару через неврахування декларантом фактично сплаченої за платіжним дорученням від 31.08.2018 вартості товару.
Таким чином, суд погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36, п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від 31.10.2018 №UА805180/2018/021219.
Відповідно до частини 8 статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Відповідно до п.п. 54.3.6 п.54.3 ст. 54 ПК України, у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 279 МК України, базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.
Відповідно ст. 278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Згідно п. 190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МК України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Відповідно п. 187.8. ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Виходячи із аналізу зазначених вище норм, суд доходить висновку, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.
Частиною 2 статті 293 МК України, встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.
Згідно вимог ст. 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів. При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.
Доводи представника позивача про те, що такі витрати не підтверджені документально, а тому не мали враховуватись митним органом, на думку суду, є безпідставними, оскільки саме така сума витрат, що підлягала включенню до митної вартості, була самостійно визначена позивачем при митному оформленні транспортного засобу та саме з урахуванням вказаних сум позивачкою сплачені митні платежі за митною декларацією № 805180/2018/021219 від 31.10.2018 (а.с. 166-168).
Стосовно посилання позивача на неправомірне застосування до позивача штрафних санкції у відповідності до п.123.2 ст. 123 ПК України в розмірі 25 % у зв`язку із збільшенням основного розміру грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Кодексу).
Суд зазначає, що факт сплати митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, внаслідок зазначення у митній декларації недостовірних відомостей щодо даних про термін використання автомобіля в іноземній державі з дати першої реєстрації такого транспортного засобу, є підставою для донарахування недоплачених податкових зобов`язань (митних платежів).
При цьому, з огляду на те, що має місце факт подання недостовірних відомостей щодо вартості транспортного засобу, внаслідок чого митні платежі сплачено не у повному обсязі, згідно з пунктом 54.4 статті 54, пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 ПК України контролюючий орган зобов`язаний був самостійно визначити суму грошових зобов`язань та донарахувати штрафні санкції.
В даному випадку підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стало не визначення більшого розміру митної вартості товару, а сплата митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством.
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах держава не може нести тягар у вигляді недоплачених митних платежів і обов`язкового збору, так як їх несплата в повному обсязі не була наслідком помилки чи протиправного рішення, дії, бездіяльності відповідальних посадових осіб митних органів України при проведенні розмитнення транспортного засобу.
Помилка у відношенні щодо вартості автомобіля встановлена в ході перевірки митними органами України і наслідки її допущення усунуті в порядок та спосіб визначений Митним кодексом України і Податковим кодексом України.
Статтею 123 ПК України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.
Так, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Положеннями п.123.2 ст. 123 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
З вищезазначеного, можна зробити висновок, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України, можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПКУ податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПКУ) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПКУ.
При цьому згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Тобто, з системного аналізу вищевикладених норм, можна зробити висновок, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.
У свою чергу, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПКУ, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПКУ передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Положення пункту 109.3 статті 109 ПКУ містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2, 123.3 та 123.5 статті 123 ПКУ, пунктами 124.2, 124.5 статті 124 ПКУ, а також пунктами 125-1.2, 125-1.4 статті 125-1 ПКУ. І всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.
Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПКУ, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.
Крім того, судом враховується, що на час виникнення спірних правовідносин, а саме невірне відображення позивачем у митній декларації 31.10.2018, нормами ПК України не було передбачено підвищеного виду відповідальності при застосуванні штрафної санкції, як наявність умислу в діях платника податків. Матеріалами справи не підтверджується, що відносно позивача було порушено кримінальне провадження та в межах якого доведено та встановлено наявність умислу в його діянні у 2019 році під час здійснення митного оформлення транспортного засобу.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачка дійсно 31.10.2018 невірно відобразила та визначила суму грошового зобов`язання, що є підставою для застосування п. 123.1 ст. 123 ПКУ та тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
Суд зазначає, що в даному випадку до позивача застосована не та норма закону, а у суду відсутні повноваження застосовувати іншу норму закону для притягнення позивача до відповідальності, яку не застосував податковий орган під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.
В даному випадку має місце не помилка в розрахунку застосованих до позивача санкцій, а помилка в застосуванні правової норми.
Як вже було зазначено вище та вбачається з оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про донарахування сум штрафних санкцій було прийнято на підставі п. 123.2 ст. 123 ПКУ.
Отже, в ході судового розгляду справи судом відповідачем не доведено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначені чинним законодавством України.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині застосування невірної норми Податкового кодексу України - п. 123.2 ст. 123, що, в свою чергу, спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25% замість належного застосування п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, що передбачає 10% штрафу від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.
А тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в частині нарахування штрафних санкцій.
Вказані висновки суду узгоджуються з практикою Другого апеляційного адміністративного суду, постанова від 24.04.2023 у справі № 480/4905/22.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, враховуючи положення зазначеної статті, суд вважає за необхідне стягнути з Сумської митниці на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 198,5 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці (м. Суми, вул. Ю. Вєтрова, 24, і.к. 44017631) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_3 ) суму судового збору в розмірі 198,5 грн.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.05.2023.

Суддя А.Б. Діска