Справа № 360/8031/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року справа №360/8031/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д., суддів Геращенка І.В., Сіваченка І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року у справі № 360/8031/21 (головуючий І інстанції Шембелян В.С.) за позовом адвоката Кузнецової Ганни Петрівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії без дати та номеру Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 період навчання з 01.09.1979 по 10.01.1983, періоди роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 09.09.1993 та період строкової військової служби з 11.05.1984 по 21.10.1987;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплатити (з урахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 пенсію у розмірі 80% заробітної плати (доходу) на підставі статті 8 Закону України № 345-VІ Про підвищення престижності шахтарської праці, починаючи з 05.08.2019.

В обґрунтування позову зазначив, що перебуває на обліку у відповідача, одержує пенсію за віком на пільгових умовах з 07.11.2014.

За розрахунком відповідача загальний стаж роботи позивача складає 27 років 05 місяців 3 дні. Стаж роботи за списком № 1 - 10 років 10 місяців 16 днів.

Однак, відповідачем до пільгового стажу роботи позивача за Списком №1 протиправно не зараховано спірні періоди навчання, роботи та строкової служби. Неврахований пільговий стаж складає 9 років 6 місяців 25 днів.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо нездійснення перерахунку з часу призначення пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням до пільгового підземного стажу роботи за списком №1 періодів: навчання за підземною спеціальністю з 01.09.1979 по 10.01.1983, служби в Радянській Армії з 11.05.1984 по 21.10.1987, роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993 за підземними професіями, а також з урахуванням вимог статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 № 345-VІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок пенсії позивача з часу призначення пенсії з зарахуванням до пільгового підземного стажу роботи за списком № 1 періодів: навчання за підземною спеціальністю з 01.09.1979 по 10.01.1983, служби в Радянській Армії з 11.05.1984 по 21.10.1987, роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993 за підземними професіями, а також з урахуванням вимог статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 № 345-VІ, нарахувати та виплатити заборгованість за минулий час з 18.08.2014 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Пільговий підземний стаж позивача становить менш 15 років, тому відсутні підстави для перерахунку позивачу пенсії відповідно до ст. 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

До пільгового стажу позивача зараховано період навчання та служби в армії, разом з тим, з урахуванням приписів Закону № 345-VІ, підстави для зарахування цих періодів до підземного стажу, який дає право на обчислення пенсії за ст. 8 Закону № 345-VІ, відсутні.

Щодо періоду роботи позивача з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993, то цей період не підтверджено уточнюючими довідками.

Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача здійснити перерахунок пенсії, втрутився до дискреційних повноважень пенсійного органу.

Суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, без врахування положень Закону № 1058 про заборону використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України). Також, щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначено, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Таким чином, наявність електронних копій матеріалів судової справи, паперовий примірник якої фактично втрачено, не є підставою для визнання судового провадження втраченим, а тому електронні матеріали судових справ, які сформовано в підсистемі Електронний суд у повному обсязі є достатніми для подальшого розгляду таких справ.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , виданого Краснодонським МВ УМВС України в Луганській області 17.05.2010 та карткою фізичної особи платника податків.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 липня 2019 року у справі № 360/2582/19, яке набрало законної сили 27.08.2019, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішенням від 23.07.2019 у справі № 360/2582/19 встановлено, що 07.11.2014 позивач звернувся до УПФУ в Жовтневому районі м. Харкова з заявою про призначення пенсії за віком, до якої додав подання, трудову книжку, довідку про заробіток, довідку про трудовий стаж від 27.08.2014, диплом серія НОМЕР_3 , військовий квиток серія НОМЕР_4 , довідки про підземні спуски СП Шахтоуправління Суходольське-Східне з 2003 по 2011 роки, історичну довідку відносно вказаної шахти від 27.08.2014, виписки з наказів про підсумки атестації робочих місць за умовами праці.

Протоколом Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Харкова від 14.11.2014 позивачу призначено пенсію за віком з 18.08.2014.

При розрахунку стажу пенсійним органом визначено загальний стаж роботи 27 років 5 місяців 3 дні (стаж зараховано по 31.12.2012), в тому числі стаж, який зараховано до пільгового 17 років 2 місяці 6 днів, а саме: військова служба строкова 3 роки 5 місяців 11 днів; навчання за фахом 3 роки 10 місяців 11 днів; робота за Списком № 1 - 7 років 9 місяців 1 день; робота за Списком № 1 (стаття 100) - 3 роки 1 місяць 15 днів.

19.08.2016 за № 775/027/31 Управління ПФУ в Жовтневому районі м. Харкова направило пенсійну справу ОСОБА_1 до УПФУ в м. Лисичанську.

УПФУ в м. Лисичанську в лютому 2017 року направило пенсійну справу ОСОБА_1 до УПФУ в Кремінському районі Луганської області та розпорядженням останнього від 05.05.2017 за № 4122 позивача взято на облік з 01.09.2015.

26.01.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою, написаною власноруч, в якій просив перерахувати йому пенсію, оскільки він має 20 років підземного стажу та отримує пенсію 2700 грн, мінімальна пенсія шахтарів 4356 грн. До вказаної заяви жодного документу в додатках не значиться.

Вказана заява була розглянута відповідачем як звернення за Законом України Про звернення громадян та 07.02.2019 надано відповідь № 519/02-2-17к, в якій позивачу роз`яснено порядок визначення його загального та пільгового стажу, розрахунку суму пенсії та чинного пенсійного законодавства України. Такі дії пенсійного органу суд вважав правомірними.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 у справі № 360/4316/19, яке набрало законної сили 26.11.2019, позовні вимоги ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задоволені частково. Визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не розгляду (не вирішення) заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 05.08.2019 разом з наданими документами. Зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області розглянути та вирішити заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 05.08.2019 разом з наданими документами.

Рішенням суду у справі № 360/4316/19 встановлено, що 05.08.2019 засобами поштового зв`язку позивач направив відповідачу заяву про перерахунок пенсії разом із: довідками №№ 1111, 1112, 1113, 1114 від 03.09.2015, які видані ДП Обласна дирекція Луганськвуглереструктуризація та випискою з наказу про результати проведення атестації робочих місць; №№ 3126, 3127, б/н від 23.09.2015, які видані ПАТ Краснодонвугілля разом із виписками з наказів про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Також встановлено, що листом відповідача від 27.08.2019 № 265/Ш-14 на вищевказану заяву надана відповідь та позивача повідомлено, що подання іншого за формою та змістом письмового документа з приводу призначеної пенсії за правилами ст. 44 Закону України № 1058-ІV не створює правового наслідку у вигляді обов`язку прийняти письмове рішення у формі протоколу стосовно призначення пенсії.

Суд вважав протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за результатом розгляду заяви позивача і зобов`язав розглянути цю заяву про перерахунок пенсії та додані до неї документи по суті звернення.

Листом від 02.12.2019 № 3115/032-31к повідомлено позивача про відмову в перерахунку пенсії.

29.11.2021 адвокат звернувся з адвокатським запитом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області про стан виконання судового рішення від 24.10.2019 № 360/4316/19.

Відповідач листом від 01.12.2021 № 1200-0202-8/54065 повідомив, що на виконання рішення суду від 24.10.2019 № 360/4316/19 управління повторно розглянуло заяву позивача про перерахунок пенсії від 05.08.2019 та відмовило у її задоволенні.

До відповіді додано рішення без номеру та без дати про відмову в призначенні пенсії, яким ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи з 18.01.1983 по 29.04.1984, з 15.12.1987 по 17.10.1989, з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 21.09.1992 та з 22.09.1992 по 09.09.1993. Отже, фактично до пільгового стажу за списком № 1 відповідачем не зараховано більше періодів, ніж під час призначенні пенсії.

В рішенні відповідача також зазначено, що будь-які документи, які надані для призначення (перерахунку) пенсії (довідки, що підтверджують стаж роботи, довідки, які уточнюють пільговий характер робіт за Списками № 1 та № 2, довідки про заробітну плату, завірених первинних документів, тощо), що видані підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, не застосовуються в роботі пенсійних органів згідно з вимогами чинного законодавства.

Згідно з дипломом НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 01.09.1979 по 10.01.1983 навчався в середньому профтехучилищі № 14 м. Суходільська Ворошиловградської обл. за спеціальністю електрослюсар підземний.

Відповідно до військового квітка НОМЕР_4 від 10.05.1984 позивач з 11.05.1984 по 21.10.1987 проходив дійсну військову службу.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_5 від 06.01.1988 містить такі відомості щодо спірних періодів стажу:

запис 1,2 з 01.09.1979 по 10.01.1983 - навчання в середньому профтехучилищі № 14 м. Суходільська (диплом НОМЕР_3 від 10.01.1983);

Шахта ім. Ф.П. Лютікова п/о Краснодонвугілля:

запис 3, 4 з 18.01.1983 по 29.04.1984 - працював підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах (наказ № 29 від 18.01.1983, ув.№ 201 від 04.05.1984);

запис 5, 6 з 11.05.1984 по 21.10.1987 - служба в Радянській Армії (в/к МУ № 9052327);

Шахта Суходольська-Східна п/о Краснодонвуголь:

запис 9 - 29.11.1990 прийнятий підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільницю підготовчі роботи № 2 (пер. зап. № 1230 від 21.11.1990);

запис 10 23.08.1991 переведений гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на дільницю № 8 по видобутку вугілля (пер. зап. № 338 від 22.08.1992);

запис 11 13.01.1992 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (ув.№ 34 від 15.01.1992);

Шахта ім. Ф.П. Лютікова п/о Краснодонвугілля:

запис 12 23.01.1992 прийнятий підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем на підземних роботах (пр. 25 від 22.01.1992);

запис 13 21.09.1992 переведений гірничим монтажником з повним робочим днем на підземних роботах (пер. 199 від 21.09.1992);

запис 14 - 09.09.1993 звільнений (наказ № 257 від 18.11.1993);

Шахта Суходольська - Східна п/о Краснодонвуголь:

запис 24 20.02.2003 прийнятий підземним електрослюсарем 4 розряду на дільницю ЕМО 3/3 з повним робочим днем на підземних роботах (наказ № 47 від 14.02.2003);

запис 25 робоче місце атестоване за списком № 1 (наказ № 86 від 21.10.99);

запис 26 про реорганізацію підприємства;

запис 27 05.12.2003 переведений підземним електрослюсарем 5 розряду на дільницю ЕМО блока 3/3 з повним робочим днем на підземних роботах (наказ № 373 від 01.12.2003),

атестація робочого місця за вказаною професією за списком № 1 здійснена на підставі наказу № 242 від 03.11.2004;

записи 28 30 - про реорганізацію підприємства;

запис 31 атестація робочого місця за вказаною професією за списком № 1 здійснена на підставі наказу № 2275 від 02.11.2009;

запис 32 про реорганізацію підприємства;

запис 33 - 09.06.2011 звільнений (наказ № 1398 від 25.06.2011);

ВАТ Ремавтоматика:

запис 34 07.02.2012 прийнятий підземним електрослюсарем дільниці ВШТ з повним робочим днем на підземних роботах (наказ № 17 від 07.02.2012);

запис 35 атестація робочого місця за списком № 1 здійснена на підставі наказу № 62 від 20.03.2009;

запис 33 06.08.2012 звільнений (наказ № 343 від 11.10.2012).

Зазначені записи завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, мають відомості про документи, на підставі яких зроблені відповідні записи, а також наявні записи, що позивач працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею в спірний період.

Згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 за періоди з 20.02.2003 по 06.08.2012 позивач має пільговий підземний стаж за списком 1 за кодом обліку спецстажу ЗП3014А1 в цей період. Витяг сформовано в 2014 році станом на дату звернення позивача за призначенням пенсії.

Розрахунком стажу позивача (Форма РС-право) підтверджено, що пенсію позивачу за його заявою від 07.11.2014 призначено з 18.08.2014 (з наступного дня після досягнення 50 років). Розрахунок свідчить про зарахування до пільгового стажу за Списком № 1 (стаття 100) періодів роботи позивача з 18.01.1983 по 29.04.1984 та з 15.12.1987 по 17.10.1989, а також роботи: з 20.02.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 20.10.2004, з 03.11.2004 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 10.06.2007, (період з 11.06.2007 по 11.12.2007 зазначений як навчання за фахом), з 12.12.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 30.12.2010, з 10.01.2011 по 09.06.2011.

ОСОБА_1 зараховано до загального страхового стажу календарно 27 років 5 місяців 3 дні, з них за Списком № 1 - 10 років, з урахуванням зарахованого пільгового загальний стаж складає 37 років 5 місяців 3 дні.

За вказаним розрахунком період навчання з 01.09.1979 по 10.01.1983, період військової служби з 01.05.1984 по 21.10.1987 та період роботи з 29.11.1990 по 13.01.1992, з 23.01.1992 по 09.09.1993 не зараховані до стажу позивача за Списком №1.

На підтвердження спірних періодів роботи позивачем відповідачу надавалися уточнюючі довідки про наявність спецстажу та розмір його заробітної плати від 27.08.2014 року № 5478 та № 5479, що видані ПАТ Краснодонвугілля № 3, архівна довідка від 27.08.2014, витяг з наказів про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці від 29.07.1994 № 52б, від 21.10.1999 № 86от, від 03.11.2004 № 242, від 02.11.2009 № 227б.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що записами в трудовій книжці підтверджено, що позивач у спірний період роботи працював повний робочий день під землею за посадою, передбаченою Списком № 1, тому він має право на зарахування цього періоду до пільгового стажу без надання уточнюючих довідок. Період навчання та проходження строкової військової служби також підлягають включенню до пільгового стажу відповідно до чинного законодавства.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На підставі статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно із абзацом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, до працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та яким встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21 січня 2020 року у справі № 640/4469/17.

На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як визначено пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Трудовою книжкою підтверджується, що позивач працював з 29.11.1990 по 13.01.1992 на шахті Суходольскька-Східна п/о Краснодонвуголь підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах, гірничим робітником очисного вибою з повним робочим днем на підземних роботах (2 роки 6 місяців 30 днів) та з 23.01.1992 по 09.09.1993 на шахті ім. Ф.П. Лютікова п/о Краснодонвугілля підземним електрослюсарем 3 розряду, гірничим монтажником з повним робочим днем на підземних роботах (3 роки 5 місяців 10 днів) за підземними професіями за Списком № 1.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесений відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

Пільговий характер роботи позивача у спірний період також підтверджується уточнюючою довідкою.

Щодо доводів відповідача про неможливість врахування зазначеної довідки, оскільки вона видана підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній території, суд зазначає наступне.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України»

Статтею 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких віднесено м. Донецьк Донецької область.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 № 79-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено м. Краснодон.

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Згідно з частиною другою та частиною третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

В 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення.

На підставі викладеного, суд вважає, що за обставин, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади, позивачу - фізичній особі, у реалізації його права на зарахування періодів його роботи до пільгового стажу з підстави видачі підтверджуючих первинних документів установами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, за наявності відповідних записів в трудовій книжці, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності призначення пенсії.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що періоди роботи позивача з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993 підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці, та що, уточнюючі довідки в сукупності з цими записами підтверджують пільговий характер роботи позивача повний робочий день на посадах за Списком № 1 у спірний період.

Щодо зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1979 по 10.01.1983 до пільгового стажу суд зазначає наступне.

Диплом серії НОМЕР_3 свідчить, що ОСОБА_1 в 1979 році вступив в середньо профтехучилище № 14 м. Суходільська Ворошиловградської обл. за спеціальністю електрослюсар підземний.

Відповідні записи про навчання позивача за підземною професією в зазначений період містить і його трудова книжка.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно абзацу 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Таким чином, зарахування періоду навчання до пільгового стажу у повній мірі залежить від того, чи була особа працевлаштована протягом трьох місяців після закінчення навчання на роботу за набутою професією, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.

Як свідчать матеріали справи, в період з 01.09.1979 по 10.01.1983 позивач навчався в середньому профтехучилищі № 14 м. Суходільська, а 18.01.1983 його прийнято на роботу на шахті ім. Ф.П. Лютікова п/о Краснодонвугілля на посаду електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею.

Оскільки позивач працевлаштувався в той же місяць після закінчення навчання на роботу за набутою професією, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, тому позивач має право на зарахування періоду навчання в середньому профтехучилищі № 14 м. Суходільська до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1979 по 10.01.1983 до пільгового підземного стажу за Списком № 1.

Щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду його служби в Радянській армії з 11.05.1984 по 21.10.1987, суд зазначає наступне.

Військовий квиток НОМЕР_4 від 10.05.1984 свідчить, що з 11.05.1984 по 21.10.1987 позивач проходив дійсну військову службу в лавах Радянської Армії.

На підставі підпункту в абзацу 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України, щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби", час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пенсію на пільгових умовах до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Як визначено абзацом 2 частини першої статті 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

На період проходження позивачем військової служби діяло "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення).

Пунктом "к" частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти "а" та "б" пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт "в" пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах "к" та "л", дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

Як свідчать записи трудової книжки позивача він до проходження військової служби працював у період з 18.01.1983 по 29.04.1984 підземним електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах на шахті ім. Ф.П. Лютукого п/о Краснодонвугілля, тобто за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

29.04.1984 позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з його призовом на строкову службу до Радянської Армії.

Оскільки період роботи позивача з 18.01.1983 по 29.04.1984 відноситься до пільгового підземного стажу за списком № 1, тому і період служби позивача в Радянській армії з 11.05.1984 по 21.10.1987 повинен бути зарахований до пільгового підземного стажу позивача за списком № 1.

Щодо доводів відповідача про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок за наданою довідкою чи ні.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Таким чином, з огляду на протиправну поведінку відповідача, який протиправно відмовив позивачу зарахувати до пільгового підземного стажу за Списком № 1 спірні періоди навчання, служби в армії та роботи, суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок пенсії позивача з дати призначення відповідно до ст. 8 Закону № 345 із зарахуванням до пільгового стажу періодів з 01.09.1979 по 10.01.1983, з 11.05.1984 по 21.10.1987, з 29.11.1990 по 13.01.1992 та з 23.01.1992 по 09.09.1993.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, понесені позивачем.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року у справі № 360/8031/21 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2023 року у справі № 360/8031/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 09 травня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 09 травня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко