Справа № 522/4386/23
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4658/23
Провадження № 2-а/522/172/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Одеси

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Косіциної В.В.

при секретарі Левченко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяника Віталія Леонідовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 06 березня 2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяника Віталія Леонідовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ОДП 1663144 від 11.11.2021 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 11 листопада 2021 року інспектором Софіяником В.Л. було прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП 1663144 від 11.11.2021 року, якою на водія, якого визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Позивач не погоджується із рішенням інспектора та вважає себе невинним, тому що діяв в стані крайньої необхідності, а постанову від 11 листопада 2021 серії ОДП № 1663144 вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права під час вирішення інспектором з паркування питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Тобто, при винесенні оскаржуваної постанови інспектором з паркування було допущено неповноту та неправильність при розгляді та оцінці обставин, нез`ясовано поважність причини вимушеної зупинки в стані крайньої необхідності, не заслухано показання, не досліджено мотиви щодо запобігання негативних наслідків для суспільства, порушено процесуальні права (ст. 268 КУпАП) особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наслідком чого стало прийняття постанови від 11 листопада 2021 серії ОДП № 1663144 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП.

Ухвалою суду від 8 березня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяника Віталія Леонідовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності було залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

13 березня 2023 року ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяника Віталія Леонідовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документу - постанови інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяника Віталія Леонідовича від 11.11.2021 року серії ОДП№1663144 у виконавчому провадженні № 68749870, яке перебуває в провадженні Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

21 березня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності на виконання ухвали суду від 8 березня 2023 року.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 23 березня 2023 року було відкрито провадження по справі, встановлено для розгляду справи порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

06 квітня 2023 року на електронну адресу суду від представників Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради надійшов відзив на адміністративний позов (в порядку ст. 162 КАС України), в якому просили в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, оскільки доводи позивача про визнання постанови такою, що суперечить законодавству України є безпідставними та необґрунтованими. Вимоги чинного законодавства при складанні інспектором з паркування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності дотримані належним чином. Дії інспектора під час виявлення адміністративного правопорушення та винесення постанови про адміністративне стягнення є цілком правомірними і такими, що відповідають діючому законодавству, а дії позивача такими, що порушують ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП.

03 та 10 травня 2023 року до суду від позивача надійшла заява про долучення доказів.

10 травня 2023 року від представника Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради надійшла заява про долучення поштового направлення, в якій також просили перейти до розгляду справи без участі відповідача.

В судовому засіданні призначеному на 10.05.2023 року позивач та представник позивача підтримали поданий позов, наполягаючи на його задоволенні.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши усі наявні докази, та надавши оцінку всім аргументам учасників викладених у позові та відзиві справи суд встановив.

Судом встановлено, що 11.11.2021 року інспектором з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяником Віталієм Леонідовичем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП 1663144 відносно ОСОБА_1 із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн., відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 КУпАП.

У постанові зазначено, що 11.11.2021 року 12:23:50 в м. Одеса, на вул. Тираспольська площа-Ніжинська, 79 водій транспортного засобу Toyota, д/н НОМЕР_1 здійснив зупинку, стоянку на перехресті, що суттєво перешкоджає дорожньому руху та створює загрозу безпеці руху, чим порушено ч. 3 ст. 122 КУпАП та п. 15.9 г Правил дорожнього руху.

Дане правопорушення було зафіксовано в режимі фотозйомки, відповідно до ст. 14-2 КУпАП.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за правовідносинами, що виникли між сторонами, є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 зупинка забороняється:

а) на залізничних переїздах;

б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил);

в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі;

ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;

д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м;

е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;

є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють;

ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився;

з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки;

и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем зроблено фотофіксацію, яка розміщена на сайті за посиланням: https://carparking.omr.gov.ua/protocol/, які містять зображення транспортного засобу Toyota, д/н НОМЕР_1 , який дійсно здійснив зупинку, стоянку на перехресті по зазначеній адресі в м. Одеса на вул. Тираспольська площа-Ніжинська, 79.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - четвертою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Позивач не заперечував факту свого керування автомобілем, а також зупинки автомобіля на перехресті (кругу) по вул. Тираспольська.

Проте, в обґрунтування позову, позивач вказав, що зупиняючи свій автомобіль біля аптеки у м. Одесі по вул. Тираспольська площа-Ніжинська, 79, він діяв в стані крайньої необхідності, через раптове погіршення здоров`я, а саме підвищення артеріального тиску, що відповідно до ст.17 КУпАП, звільняє його від адміністративній відповідальності.

На підтвердження вказаного надав медичну документацію, а саме результати досліджень, імунологічне дослідження крові № 5416 від 15.10.2021 року згідно якого у позивача було виявлено Cоvіd-19.

Позивач наполягав на тому, що зупинку він вчинив саме з метою пошуку аптеки. В засіданні пояснив. Що на площі Тираспольській знаходиться аптек в якій він неодноразово вимірював тиск.

Так, норми ст. 17 КУпАП визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст. 18 цього Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Тож, саме посилання особи, стосовно якої здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді поганого самопочуття, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, показаннями свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження раптового погіршення його стану здоров`я саме 11.11.2021 року, яке б свідчило про здійснення ним зупинки транспортного засобу у стані крайньої необхідності, як то фіскальні чеки щодо придбання лікарських засобів чи довідки про звернення до лікарні, тощо.

Сам факт того, що 15.10.2021 року позивач захворів на COVID-19 не є доказом стану крайньої необхідності 11.11.2021 року.

Якщо й припустити, що позивач не повністю відновив стан здоров`я після перенесеної хвороби, то позивач, навпаки, повинен був усвідомлювати та міг передбачити можливість погіршення самопочуття у зв`язку з наявними хворобливими станами, адже відповідно до п. 2.9 «б» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані.

Посилання позивача на правову позицію Верховного суду у справі №545/3654/16-а суд вважає безпідставним. Оскільки обставини справ не є тотожніми. У справі на яку посилається позивач, водій після вчинення порушення звернувся до медичного закладу та надав суду відповідний медичний висновок.

Згідно п.1.10 ПДР України, зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, яким перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Учасник дорожнього руху - особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Як вбачається з аналізу наведеної норми, однією з характеристик визначення зупинки як вимушеної є стан учасника дорожнього руху.

Відповідно до п.15.14 Правил у разі вимушеної зупинки у місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів щоб прибрати автомобіль, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пп.9.9- 9.11 цих Правил.

Підпункт а пункту 9.9 ПДР передбачає, що у разі вимушеної зупинки на дорозі повинна бути ввімкнена аварійна світлова сигналізація.

Пункт 9.10 ПДР передбачає, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий ліхтарик на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча в одному напрямку менше 100 м.

Позивач у своєму позові зазначає лише про те. що він увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Суд підкреслює, що позивач доказів в підтвердження того, що вимушена зупинка та паркування зумовлена саме погіршенням його стану здоров`я, не надав, зокрема, щодо свого звернення за медичною допомогою або негайною необхідністю купівлі ліків поруч з місцем зупинки З матеріалів справи вбачається лише, що позивач дійсно хворів на СOVID-19.

З пояснень позивача, не вбачається, що позивач діяв у стані крайньої необхідності, здійснюючи зупинку та паркування свого автомобіля на перехресті. З пояснень вбачається, що позивач перебував в такому стані, який дозволив йому самостійно виходити із автомобіля, без допомоги інших осіб пересуватися та дійти до аптеки.

З огляду на викладене, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.6 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення.

Щодо строків звернення до суду, то позивачем було заявлено клопотання про їх поновлення в самому позові.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач зазначив, що копію постанови на склі автомобіля не знаходив, про її існування дізнався лише 23.02.203 року від співробітника банку. А копію отримав 28.02.2023 року під час ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження.

Позивач надав суду відповідні докази.

Відповідач надав суду докази направлення копії постанови за адресою АДРЕСА_1 . Проте докази вручення позивачу постанови суду не надані.

Крім того з 1812.2020 року позивач зареєстрований за іншою адресою.

Враховуючи викладене суд вважає, що клопотання є обґрунтованим, строк підлягає поновленню.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 5-10, 12, 77, 246, 250, 257, 260, 268, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяника Віталія Леонідовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Софіяника Віталія Леонідовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Косіцина В.В.

11.05.2023