Справа № 420/3317/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3317/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 274096 (о.с.) від 22.12.2022 року про скасування громадянці Вірменії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) дозволу на імміграцію в Україну; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 року громадянці Вірменії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), у зв`язку з досягненням нею 45-річного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 2022 році позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо обміну тимчасової посвідки на постійне проживання, у зв`язку з досягненням 45-річного віку. Проте, рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 22.12.2022 р. № 274096 (о.с.) позивачу відмовлено в обміні посвідки на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку № 321. При цьому, позивач вважає, що відповідачем у відмові не зазначено які саме дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію, на підставі яких йому відмовлено в обміні посвідки, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 20.03.2023 р. вхід. № 8531/23), наголошуючи, що Пунктом 42 Порядку № 321, передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи. Вказаними пунктами визначено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформлюється посвідка, та перевірку поданих нею документів. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС. Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу. Так, в результаті перевірки матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці республіки Вірменії ОСОБА_1 , - стало відомо, що дозвіл на імміграцію в ОСОБА_2 отримала 21.10.2004 р., проте на момент подачі документів на отримання дозволу позивач перебувала в шлюбі з громадянином України 11 днів, замість передбачених Законом України «Про імміграцію» двох років. Тому, з урахуванням зазначеного, було здійснено перевірку матеріалів справи про залишення на постійне проживання в Україні вказаного громадянина республіки Вірменії ОСОБА_1 . Після проведення перевірок, 22.12.2022 року Головне управління ДМС в Одеській області прийняло рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 1 п. 64 пп. 4 п. 72 Порядку № 321.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2023 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/3317/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

21.10.2004 року громадянці Вірменії - ОСОБА_1 ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі Закону України "Про імміграцію", та документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 року з терміном дії безстроково, на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію".

14.10.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою про обмін посвідки на постійне проживання, у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області № 6214 від 19.10.2022 року відмовлено ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, на підставі підпункту 3 пункту 62. Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Листом від 22.12.2022 року за вих.. № № 5100.5.3- 11333/51.1-22 ГУ ДМС України в Одеській області повідомило, що 22.12.2022 року відповідно п. 1 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про імміграцію» було прийнято рішення про скасування дозволу ОСОБА_1 на імміграцію в Україну. Крім того, її посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 року також скасована на підставі п.п. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою КМУ від 25.04.218 № 324

Вважаючи Рішення відповідача про скасування громадянці Вірменії ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 274096 (о.с.) від 22.12.2022 року про скасування громадянці Вірменії ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, та зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 року громадянці Вірменії ОСОБА_1 , у зв`язку з досягненням нею 45-річного віку, є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України від 07.06.2001 року №2491-ІІІ "Про імміграцію" (далі - Закон №2491), Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою КМУ від 25.04.2018 року №321 (надалі - Порядок № 321), Постановою КМУ від 26.12.2002 року №1983, якою затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №1983).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до преамбули Закону №2491, цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

У цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

Статтею 9 Закону №2491 передбачений порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію.

Відповідно до частин 1, 2 цієї статті (у редакції, чинній на момент надання позивачу дозволу на імміграцію у лютому 2005 року) заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону №2491 у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Частиною 4 статті 10 Закону №2491 передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається, зокрема, особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону №2491 особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачений Порядком №321.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Підпунктом 1 п. 3 Порядку №321 встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Згідно з пп. 5 п. 7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється у разі, зокрема, досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Сторонами не заперечується, що позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_1 із безстроковим терміном дії з 21.10.2004 року.

Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що 14.10.2022 року позивач звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

Відповідно до п. 9 Порядку №321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів".

Положеннями пункту 21 Порядку №321 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32-34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

При цьому, відповідно до пункту 22 Порядку №321, у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Згідно з пунктами 36 та 37 Порядку №321, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, Аркан або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особу без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів.

Відповідно до пункту 42 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку, відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Згідно пунктів 43, 44 Порядку №321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Пунктом 46 Порядку №321 передбачено, що після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Зокрема, судом встановлено, що 19.10.2022 року, за наслідками розгляду відповідної заяви позивача, Головним управлінням державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято рішення № 6214 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 321.

Підпунктом 3 пункту 62 Порядку №321 передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли, зокрема, дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Однак, як з"ясовано судом, Рішення від 19.10.2022 року № 6214 не містить посилань, які саме відомості щодо позивача не були підтверджені даними з баз даних Реєстру, картотек. Належних доказів на підтвердження того, що позивачем для отримання посвідки було надано інформацію, що не підтверджується даними, отриманими з баз даних Реєстру, картотек, відповідачем суду також не надано, як і доказів на підтвердження того, що позивачем при поданні документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, подано свідомо неправдиві відомості, документи, що містили недостовірні дані або підроблені, тощо.

Також, судом встановлено, що оскаржуване Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 прийняте 22.12.2022 р., тобто видана посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 р. скасована вже після прийняття рішення про відмову в обміні посвідки на постійне проживання.

Суд зазначає, що при видачі ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання була проведена перевірка законності залишення позивача на постійне проживання на території України, будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію виявлено не було, та визнано позивача таким, що має дозвіл на імміграцію, що мало наслідком надання посвідки на постійне проживання в Україні.

Отже, відповідач, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача, та керуючись статтею 4 Закону № 2491-III, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу, визначених в у цьому Законі, не виявив, у зв`язку з чим видав посвідку на постійне місце проживання в Україні, що підтверджується дозволом на імміграцію в Україну від 21.10.2004 року.

Так, посилаючись на пункт 1 частини першої статті 12 Закону № 2491-III, як у висновку так і у відзиві, відповідач зазначає, що дозвіл на імміграцію позивача підлягає скасуванню, оскільки на момент подачі документів на отримання дозволу позивач перебувала в шлюбі з громадянином України 11 днів, замість передбачених Законом України «Про імміграцію» двох років, що суперечить вимогам законодавства.

Таким чином, на думку відповідача, документ, який слугував підставою для прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію позивачу в 2004 році є неправомірним, оскільки суперечить вимогам імміграційного законодавства України.

Суд, не погоджується з такими доводами, оскільки подавши в 2004 році документи для отримання дозволу на імміграцію в Україну, позивач не повинен бути обтяженим покладенням на нього відповідачем додаткових обов`язків.

Тобто, з 2004 року, більш ніж 18 років, позивач користувався посвідкою на постійне проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Суд звертає увагу на те, відповідачем не надано доказів того, що позивачем подано свідомо неправдиві відомості, документи, що містили недостовірні дані або підроблені, допущено порушення при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Більш того, суд наголошує, що доказів щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію на час винесення оскаржуваного рішення відповідач не мав й ним у спірних правовідносинах розглядалось питання щодо обміну позивачу посвідки на постійне проживання.

Фактично відповідач, при наявності у позивача чинного дозволу на імміграцію, не здійснив обмін позивачу посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю посвідки для подальшого використання без наявності підстав для відмови у такому обміні посвідки, які передбачені Порядком № 321.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною в Постанові від 16.05.2018 у справі №802/864/16-а провадження №К/9901/11374/18.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення прийняте, зокрема, на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону №2491-III, тобто за умови, якщо з`ясується, що дозвіл на імміграцію надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Вимогами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 Кодексу адміністративного судочинства).

Водночас, всупереч покладеного на відповідача обов`язку, останній не підтвердив належними та допустимими доказами наявності підстав для анулювання дозволу на імміграцію, визначених пунктом 1 частини першої статті 12 Закону №2491-III, а саме в чому полягають свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи які документи, на підставі яких видано дозвіл, втратили чинність.

Доказів надання позивачем при отриманні дозволу на імміграцію не повного пакету документів, передбачених законом, приховування даних щодо сімейного стану, відповідачем не надано. Також не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію, передбачені статтею 12 Закону України «Про імміграцію».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 в справі №820/5953/16, від 26.06.2020 №820/1861/17, від 13.03.2018 №820/3610/17, від 25.09.2019 в справі №813/119/16, які в силу норм частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, за наявності чинного дозволу на імміграцію, який отриманий позивачем ще у 2004 році, та відповідно за відсутності рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію із визначенням відповідних підстав для прийняття такого рішення, відповідач не може посилатись на відсутність підстав для отримання позивачем дозволу на імміграцію та відмовляти позивачу у обміні посвідки на постійне проживання, адже такі дії відповідача суперечать вимогам Закону України "Про імміграцію", Порядку № 321.

Недотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення принципу пропорційності, який, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього, що в свою чергу також є підставою для визнання рішення протиправним і його скасування.

Навіть за обставини помилкового надання дозволу на імміграцію або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на позивача є неприпустимим.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірне Рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 274096 (о.с.) від 22.12.2022 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Вірменії - ОСОБА_1 не є правомірним, а отже підлягає скасуванню.

Вищевикладене повністю спростовує твердження відповідача, наведені у письмовому відзиві на позовну заяву.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог громадянки Вірменії - ОСОБА_1 , та відповідно наявності підстав для їх задоволення, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 274096 (о.с.) від 22.12.2022 року про скасування громадянці Вірменії ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, та зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 року громадянці Вірменії ОСОБА_1 , у зв`язку з досягненням нею 45-річного віку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 262 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 274096 (о.с.) від 22.12.2022 року про скасування громадянці Вірменії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) дозволу на імміграцію в Україну.

3. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 року громадянці Вірменії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ), у зв`язку з досягненням нею 45-річного віку.

4. Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м.Одеса, вул.Преображенська, буд.44, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , тимчасова посвідка на проживання серії НОМЕР_1 від 21.10.2004 року) судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко