Справа № 343/252/23
Суддя: Монташевич С. М.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 343/252/23
Провадження №: 2-а/0343/19/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

суддi Монташевич С. М.,

з участю: секретаря судового засідання Шикор Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області адміністративну справу № 343/252/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії ЕАР № 6476820 від 30.01.2023 по справі про адміністративне правопорушення,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Андрійовича Я.Ф.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

представник позивача адвокат Андрійович Я.Ф. від імені свого довірителя 09 лютого 2023 року звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора ВП № 2 (смт Рожнятів) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Фединяка О.П. серії ЕАР № 6476820 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, із накладенням штрафу в розмірі 340 гривень, а провадження у цій адміністративній справі закрити.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30 січня 2023 року інспектором ВП № 2 (смт Рожнятів) Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Фединяком О.П. було винесено вищевказану постанову та накладено наОСОБА_1 штраф у розмірі 340 грн.

З оскаржуваною постановою ОСОБА_1 не згідний, вважає її протиправною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки, викладені в ній факти є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Так, у винесеній постанові працівником поліції зазначено про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем, у якого на переднє вітрове скло встановлено додаткові предмети у вигляді чорної плівки, що зменшують його прозорість та обмежує оглядовість з місця водія, чим порушив п. 31.4.7 ПДР інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм та стандартів. Вважає, що вищевказані факти не відповідають дійсності, оскільки працівники поліції зупинили ОСОБА_1 безпідставно, не представилися, не пояснили причину зупинки, стали «принюхуватися» до нього, а відтак склали постанову, при цьому кажучи, що в разі несплати штрафу, він буде стягнутий з нього примусово в подвійному розмірі. Працівники поліції жодним чином не зафіксували дану подію, так як не було здійснено фото чи відео фіксацію, не запросили свідків, хоча ОСОБА_1 заперечував факт будь-якого порушення з його боку. Окрім цього, жодних документів йому не було вручено, в тому числі й оскаржуваної постанови, яку він просив надати йому для ознайомлення чи підписання. Також не було складено й протоколу про адміністративне правопорушення. Крім того, він наполягав, що хоче запросити адвоката для свого захисту, але працівники поліції лише насміхались з нього.

Вважає, що відповідачем не доведено жодним чином факт керування ОСОБА_1 автомобілем, у якого на переднє вітрове скло встановлено додаткові предмети у вигляді чорної плівки, що зменшують його прозорість та обмежує оглядовість з місця водія, а відтак факт порушення ним п. 31.4.7 ПДР України. Також поліцейським було грубо порушено вимоги ст. 268 КУпАП та недотримано вимоги ст. 33 КУпАП.

З огляду на те, що відповідач жодним чином не довів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а також не надав доказів правомірності свого рішення, як того вимагає ч. 2 ст. 77 КАС, чи будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а тому вважає рішення про притягнення останнього до адміністративної відповідальності безпідставним, необґрунтованим, недоведеним, а, отже, незаконним.

13 березня 2023 року від представника відповідача поступив відзив на позов, в якому він у у його задоволенні просив відмовити. Свою позицію мотивував тим, що з матеріалів про адміністративне правопорушення було встановлено, що 30.01.2023 в ході виконання службових обов`язків інспектором СРПП відділення поліції № 2 (смт Рожнятів) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Фединяком О.П. виявлено автомобіль марки "Renault Kangoo", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по а/д Н-10 в м. Долина та у якого на переднє вітрове скло встановлено додаткові предмети у вигляді чорної плівки, що зменшує його прозорість та обмежує оглядовість з місця водія, чим порушив п. 31.4.7 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Зупинивши транспортний засіб, інспектор поліції підійшов до автомобіля, належним чином представився водієві, проінформував про порушення ним ПДР (що і зафіксовано на відеофіксацію нагрудної відеокамери інспектора) та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, поліцейським було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268, 289 КУпАП, заслухано його пояснення та винесено постанову серії ЕАР № 6476820 від 30.01.2023. Зміст постанови було йому оголошено та вручено йому її копію.

Щодо твердження позивача про те, що його зупинили безпідставно, не представились, не пояснили причину зупинки, стали "принюхуватись" до нього, то такі не відповідають дійсності, оскільки протилежне зафіксовано на нагрудну відеокамеру.

Щодо його позиції, що працівники поліції ніяким чином не зафіксували факт порушення, не запросили свідків, хоча він заперечував факт порушення ПДР, то із відеофіксації вбачається, що позивач не заперечував факт порушення ПДР та погодився з порушенням. При цьому інспектор йому двічі роз`яснював суть порушення та надавав можливість ознайомитися із змістом п. 34.1.7 ПДР.

Як вказав позивач, він наполягав на тому, що хотів скористатися послугами адвоката, однак з відеофіксації випливає, що він жодних клопотань стосовно адвоката не заявляв.

Формуючи свою позицію та зазначаючи хибні обставини справи, позивач намагається уникнути від адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 34.4.7 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість водія і погіршують його прозорість.

Згідно з п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010 "Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методики контролювання", не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

ОСОБА_1 , керуючи автомобілем 30.01.2023 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки у транспортному засобі на передньому вітровому склі встановлено додаткові предмети у вигляді чорної плівки, що зменшує його прозорість та обмежує оглядовість з місця водія. Технічну несправність транспортного засобу на місці події позивач не усунув.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Додатково вказав, що під час зупинки його працівниками поліції на лобовому склі його транспортного засобу плівки не було. Він не є власником автомобіля, тому щоб переконатися в цьому він після зустрічі з поліцейськими відправився на СТО, де його запевнили, що плівки немає, тому нема чого знімати. Також зазначив, що наявність плівки поліцейські обгрунтовували тільки словами, будь-яких вимірювальних приладів не застосовували. На даний час транспортний засіб переоформлено на іншу особу, при цьому під час вказаної процедури будь-яких зауважень до переднього вітрового скла не було. Просив постанову скасувати, оскільки правопорушення він не вчиняв.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Андрійович Я.Ф. підтримав позицію свого довірителя, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, питання судових витрат вирішити згідно з законом. Додатково зазначив, що на автомобілі, яким керував позивач, не було будь-якої плівки. Якби вона й мала місце, то її наявність не свідчить відразу про порушення ПДР, оскільки така плівка може бути нанесена з врахуванням вимог ДСТУ з дотриманням відповідного ступеня світлопропускання. Тому для перевірки пропускання видимого світла, поліцейський, ставлячи у провину вчинення адміністративного правопорушення, повинен був встановити таке порушення за допомогою спеціального портативного пристрою - тауметра, про що скласти акт перевірки. Будь-яких доказів з цього приводу відповідачем до матеріалів позову не долучено. Крім цього звернув увагу суду на те, що при винесенні оскаржуваної постанови не була дотримана й процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення. Його довірителя на місці не ознайомлювали із наданими йому правами, із змістом постанови, не вручали її копію, а надали тільки можливість сфотографувати її зі службового планшена на мобільний телефон.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Спір між сторонами не вирішений.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

09 лютого 2023 року представник позивача адвокат Андрійович Я.Ф. від імені свого довірителя Павлишина Т.М. звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 10.02.2023 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору.

21 лютого 2023 року через канцелярію суду від представника позивача поступила квитанція про оплату судового збору.

Ухвалою суду від 22 лютого 2023 року відкрито провадження у даній справі.

Від представника відповідача поступили 03 березня 2023 року на електронну адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, а 13 березня 2023 року через канцелярію суду поштовим відправленням надійшов відзив на позов, з долученим до нього відеозаписом.

11 та 25 квітня 2023 року від сторони позивача поступали клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника на лікуванні, про що 10.05.2023 в судовому засіданні долучені підтверджуючі документи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

відповідно до постанови серії ЕАР № 6476820 від 30.01.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 30 січня 2023 року о 10 год 31 хв у м. Долина по автодорозі Н-10 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки "Renault Kangoo", д.н.з. НОМЕР_1 , у якого на переднє вітрове скло встановлено додаткові предмети у вигляді чорної плівки, що зменшує його прозорість та обмежує оглядовість з місця водія (інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм, стандартів), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, за що на нього накладено штраф у розмірі 340 гривень (а.с. 6-7).

Позивач не погоджується з винесеною постановою, вказуючи, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Натомість відповідач зазначає, що обставини вчинення адміністративного правопорушення та підставність винесення оскаржуваної постанови підтверджується відеозаписом, який міститься на диску (а.с. 34), долученому до відзиву.

Так, з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, який підписано кваліфікованим цифровим підписом, вбачається, як до транспортного засобу марки "Renault Kangoo", д.н.з. НОМЕР_1 , підходить працівник поліції, вітається, представляється та вказує водієві на те, що на лобове вітрове скло його автомобіля нанесено додаткове покриття, яке зменшує прозорість та оглядовість з місця водія. Поліцейський з`ясовує у водія, чи відомо йому, що не можна здійснювати рух з таким порушенням, на що останній надає заперечну відповідь. Тоді інспектор поліції з даних наданого посвідчення водія встановлює історію адміністративних правопорушень. Водій також пред`являє для огляду поліс страхування. Працівник поліції вказує, що відносно останнього вже двічі виносилися постанови про керування транспортним засобом без посвідчення водія та рух з несправним технічним станом. При цьому зазначив, що у чоловіка за вказаних обставин вже буде дві постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за несправний технічний стан його автомобіля і в разі складення ще однієї йому необхідно буде знову "здавати на права", що йому не дуже потрібно, маючи ще тимчасові права. Поліцейський просить водія ще не їхати та зачекати на винесення відносно нього постанови. Ведуться розмови на загальні теми. Водій просить не виносити постанову. Працівник поліції пред`являє для ознайомлення зміст пункту 31.4.7в Правил дорожнього руху, який передбачає заборону встановлення на скло додаткових предметів або нанесення покриття, які обмежують оглядовість зі сторони водія і погіршують його оглядовість. На цьому відео завершується.

Таким чином між сторонами виник спір відносно підставності винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Оцінка суду:

взявши до уваги пояснення сторони позивача, відзив на позов відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ст. 9, 77 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за частиною першою статті 121 КУпАП настає у тому числі у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими, відповідно до встановлених правил, експлуатація його забороняється.

Як встановлено з постанови серії ЕАР № 6476820 від 30.01.2023, ОСОБА_1 поставлено в провину порушення ним п. 31.4.7 ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, у якого на переднє вітрове скло встановлено додаткові предмети у вигляді чорної плівки, що зменшує його прозорість та обмежує оглядовість з місця водія (інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм, стандартів).

Відповідно до п. 31.1 ПДР, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Пунктом 31.4.7 ПДР визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам інших елементів конструкції, у тому числі встановлення на склі додаткових предметів або нанесення покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість (31.4.7 в).

Вказаний підпункт має примітку, відповідно до якої на верхній частині вітрового скла автомобілів і автобусів можуть бути прикріплені прозорі кольорові плівки. Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 572788.

Відповідно до п. 2.2.4 ГОСТ 5727-88, світлопропускання скла, що забезпечує видимість для водія, повинно бути не менше 75% - для вітрового скла, 70% - для скла, яке не є вітровим, які входять до нормативного поля обзору та визначає передню оглядовість.

Такі ж вимоги містяться і в п. 6.8.6, 6.8.7 ДСТУ 3649:2010 "Колісні транспортні засоби. Вимоги до безпеки технічного стану та методи контролю", згідно з яким не допускається розміщувати предмети (за винятком талона технічного огляду в правій нижній частині вітрового скла та інших документів відповідно до законодавства) або наносити покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, відволікають його увагу, погіршують прозорість скла і можуть стати причиною травмування учасників дорожнього руху. Як виняток, у верхній частині вітрового скла дозволяється використовувати смуги з прозорої кольорової плівки, ширина якої не перевищує мінімальної відстані між верхньою межею вітрового скла і зоною очищення склоочисників. За наявності зовнішніх дзеркал на легкових автомобілях дозволяється встановити на задньому склі жалюзі та шторки.

Світлопропускання вітрового скла має бути не менше 75 %, а всіх інших стекол - не менше 70 %. Світлопропускання стекол, які не належать до зони передньої оглядовості водія з його місця, може бути меншим 70 % за умови встановлення зовнішніх дзеркал з обох боків транспортного засобу.

Таким чином, для встановлення наявності складу адміністративного правопорушення, працівнику поліції необхідно було встановити, що водій керував транспортним засобом, у якого затоноване лобове скло тонувальною плівкою чорного кольору, світлопропускання якого менше 75 %.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження винуватості позивача відповідач надав відеозапис, однак не надав докази, що об`єктивно вказують на наявність на лобовому склі транспортного засобу, яким керував позивач, встановлених сторонніх предметів, що заважали оглядовості з місця водія та порушували його прозорість, хоча для перевірки ступеня пропускання видимого світла (світлопропускання) повинен був використовуватися спеціальний вимірювальний прилад, який визначає ступінь світлопропускання скла відповідно до ГОСТ 27902-88 за таких умов: температура повітря 20±5°С; тиск 80-106 кПа; відносна вологість повітря 60±20%.

Переглянутим в судовому засіданні відеозаписом підтверджується і те, що жодного дослідження властивостей лобового скла, у тому числі замірів прозорості, інспектором поліції не проводилося.

Крім того, вказуючи на наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, відповідач посилається на порушення п. 31.4.7 ПДР України (без вказівки відповідного підпункта (букви), хоча норма визначає різні порушення технічного стану) та недотримання п. 6.1.2 ДСТУ 3649:2010, яким встановлено вимоги до зовнішніх світлових приладів, хоча у даному випадку в провину поставлено порушення вимог, які стосуються переднього вітрового скла транспортного засобу позивача.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано до матеріалів справи відеозаписи, однак, відомості про технічний засіб, яким здійснено дані записи, не внесені до оскаржуваної постанови.

Разом з тим, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото- або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Безпідставними суд вважає і посилання відповідача на те, що під час винесення оскаржуваного рішення інспектор поліції діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом, оскільки вказані доводи не можуть бути підставою для висновків щодо обґрунтованості оскарженого рішення, так як виконання поліцейським своїх обов`язків у відповідності до Закону України "Про Національну поліцію", не позбавляє останнього обов`язку обґрунтувати належними доказами прийняті ним рішення.

Крім того, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і доводи позивача про порушення самої процедури розляду справи та винесення постанови, оскільки йому не було пред`явлено для ознайомлення доказів, які підтверджують його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, поставленого йому в провину, не було роз`яснено його прав, не запропоновано дати пояснення по суті поставленого в провину правопорушення, не ознайомлено зі змістом постанови, не врученої її копію.

Суд зауважує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягненя до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Згідно з КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Оскільки, як було встановлено вище, матеріали справи не містять належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, не дотримана процедура розгляду справи, тому постанову серії ЕАР № 6476820 від 30.01.2023по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, слід скасувати, а провадження у справі закрити за недоведеністю наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії ЕАР № 6476820 від 30.01.2023 по справі про адміністративне правопорушення, підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат:

відповідно до положення ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, тому за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 536,80 гривень. Будь-яких інших витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, до стягнення не заявлялося, докази чи заяви з цього приводу не подавались.

На підставі викладеного, ст. 2, 9, 77, 90 КАС України, ст. 7, 9, 121, 251, 280 КУпАП, керуючись ст. 293, 294 КУпАП, ст. 241, 246, 250-251, 255, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови серії ЕАР № 6476820 від 30.01.2023 по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАР № 6476820 від 30.01.2023 про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській областіна користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, місцезнаходження: м. Івано-Франкіськ, вул. Української перемоги, 15, .

Суддя Долинського районного суду С. М. Монташевич