Справа № 640/19908/20
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року

м. Київ

справа №640/19908/20

адміністративне провадження №К/990/20315/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Кашпур О.В.,

суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Мигаль Христиною Орестівною, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року, ухвалене суддею Шулежком В.П., і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року, прийняту в складі колегії суддів: судді-доповідача Сорочка Є.О., суддів Федотова І.В., Коротких А.Ю.,

У С Т А Н О В И В :

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - ДБР, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати наказ в.о. Директора ДБР Соколова О.В. від 21 липня 2020 року №446-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР з 23 липня 2020 року в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби;

- поновити його на посаді начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР або на рівнозначній посаді в центральному апараті ДБР з 23 липня 2020 року;

- стягнути на його користь із ДБР середній заробіток за весь час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов`язкових платежів з 23 липня 2020 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі.

2. Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що: відповідачем порушено процедуру звільнення і наказ про звільнення позивача є протиправним, таким, що підлягає скасуванню; підстава звільнення ОСОБА_1 з державної служби, зазначена в оскаржуваному наказі, не передбачена пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII); суб`єктом призначення/керівником державної служби не дотримано норм частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, яка діяла на дату прийняття оскаржуваного наказу, не запропоновано позивачеві будь-яку вакантну посаду в тому самому державному органі. Також ОСОБА_1 указував на відсутність у в.о. Директора ДБР Соколова О.В. повноважень щодо вирішення питання про його звільнення.

ІІ. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року - без змін.

5. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновків про відповідність оскаржуваного наказу від 21 липня 2020 року №446-ос, яким позивача звільнено з посади начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР 23 липня 2020 року в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби, вимогам чинного законодавства; про дотримання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1

ІІІ. Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Адвокат Мигаль Х.О. подала в інтересах ОСОБА_1 до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

7. Підставою оскарження судових рішень у касаційній скарзі визначено пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 1 частини першої статті 87 та частини третьої статті 43 Закону №889-VIII у зіставленні зі статтею 14 Закону України від 12 листопада 2015 року №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (далі - Закон №794-VIII).

8. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, як указує скаржник, неправильно розтлумачили пункт 1 частини першої статті 87 та частину третю статті 43 Закону №889-VIII, - без урахування змісту статті 14 Закону №794-VIII, адже всупереч висновкам судів мала місце зміна істотних умов державної служби позивача відповідно до статті 43 Закону №889-VIII, а не скорочення його посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, що потягнуло за собою незаконне звільнення.

IV. Позиція інших учасників справи

9. ДБР подало відзив і додаткові пояснення на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року - без змін, оскільки вони, на думку відповідача, прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

V. Рух справи у суді касаційної інстанції

10. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кашпур О.В., суддів Радишевської О.Р., Уханенка С.А. ухвалою від 11 серпня 2022 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

11. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. від 08 травня 2023 року справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні на 10 травня 2023 року.

VI. Стислий виклад обставин справи, установлених судами першої та апеляційної інстанцій

12. Постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 29 лютого 2016 року №127 утворено ДБР як центральний орган виконавчої влади.

13. Наказом ДБР від 21 грудня 2017 року №1 «Про затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань» затверджено організаційну структуру ДБР.

14. Наказом ДБР від 11 березня 2019 року №41-ос ОСОБА_1 призначено на посаду начальника третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) ДБР з 14 березня 2019 року.

15. З 27 грудня 2019 року в зв`язку з набранням чинності Законом України від 03 грудня 2019 року №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон №305-IX) змінено правовий статус ДБР з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.

16. Указом Президента України від 05 лютого 2020 року №41/2020 затверджено нову організаційну структуру ДБР.

17. Наказом ДБР від 14 лютого 2020 року №42 «Про затвердження структури центрального апарату Державного бюро розслідувань» затверджено структуру центрального апарату ДБР, зокрема, в центральному апараті ДБР утворено Головне слідче управління, до складу якого включено в тому числі Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами. Цим наказом також визнано таким, що втратив чинність наказ ДБР від 21 грудня 2017 року №1 «Про затвердження організаційної структури Державного бюро розслідувань».

18. Наказом ДБР від 26 лютого 2020 року №47 затверджено Перелік посад у центральному апараті Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

19. Наказом ДБР від 27 лютого 2020 року №21 ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік» затверджено та введено в дію з 03 березня 2020 року штатний розпис центрального апарату ДБР на 2020 рік.

20. У зв`язку зі змінами в структурі та штатному розписі ДБР наказом ДБР від 03 березня 2020 року №130-ос ОСОБА_1 переведено з посади начальника третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) ДБР на посаду начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР з 03 березня 2020 року.

21. Указом Президента України від 05 травня 2020 року №166/2020 затверджено переліки посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами.

22. Наказами ДБР від 07 травня 2020 року №155, від 14 травня 2020 року №163, від 16 червня 2020 року №272 внесено зміни до Переліку посад у центральному апараті Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, затвердженого наказом ДБР від 26 лютого 2020 року №47.

23. Відповідно до пунктів 4, 8 частини першої статті 12 Закону №794-VIII, Указу Президента України від 05 травня 2020 року №166/2020 «Про переліки посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами», Змін, що вносяться до Переліку посад у центральному апараті Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами (з урахуванням змін, внесених наказами ДБР від 07 травня 2020 року №155, від 14 травня 2020 року №163), затверджених наказом ДБР від 16 червня 2020 року №272, наказом ДБР від 17 червня 2020 року №75 ДСК «Про затвердження та введення в дію змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік» затверджено та введено в дію зміни до штатного розпису центрального апарату ДБР, внаслідок чого посаду державної служби, зокрема, яку обіймав позивач, скорочено та введено посаду іншої категорії - старшого начальницького складу (підполковник ДБР).

24. Наказом ДБР від 18 червня 2020 року №389-ос «Про попередження працівника» Управлінню кадрової роботи та державної служби ДБР наказано персонально попередити ОСОБА_1 , начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР, посада якого з 20 липня 2020 року скорочується, про наступне вивільнення.

25. Згідно з протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 18 червня 2020 року №1 ОСОБА_1 18 червня 2020 року о 17 год 53 хв надіслано на електронну пошту попередження про наступне вивільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII в зв`язку зі скороченням посади державної служби начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР, яку він обіймає, внаслідок введення в дію змін до штатного розпису цетрального апарату ДБР відповідно до наказу від 17 червня 2020 року №75 ДСК «Про затвердження та введення в дію змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік».

26. Наказом ДБР, за підписом в.о. Директора ДБР Соколова О.В., від 21 липня 2020 року №446-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 12 Закону №794-VIII, пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87 Закону №889-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР 23 липня 2020 року в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби. Підставою зазначено: накази ДБР від 17 червня 2020 року №75 ДСК «Про затвердження та введення в дію змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік» і від 18 червня 2020 року №389-ос «Про попередження працівника»; персональне попередження та протокол про доведення інформації або документів до відома державного службовця від 18 червня 2020 року №1.

VІІ. Джерела права й акти їхнього застосування

27. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28. Правові основи організації та діяльності ДБР визначає Закон №794-VIII (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у статті 1 якого закріплено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

29. Систему ДБР складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі ДБР діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура ДБР визначається Президентом України (частина перша статті 9 Закону №794-VIII).

30. Приписами частини першої статті 10 Закону №794-VIII передбачено, що керівництво діяльністю ДБР здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників. У разі відсутності Директора ДБР його повноваження здійснює перший заступник Директора ДБР, а в разі його відсутності - один із заступників Директора ДБР згідно із розподілом обов`язків.

31. Відповідно до пунктів 2-5, 8-9 частини першої статті 12 Закону №794-VIII Директор ДБР: організовує роботу ДБР, призначає та звільняє першого заступника і заступників Директора ДБР у порядку, визначеному цим Законом, а також визначає їхні обов`язки; координує і контролює діяльність центрального апарату та територіальних управлінь ДБР; затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів ДБР; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами; видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками ДБР; призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату ДБР, директорів та заступників директорів територіальних управлінь ДБР.

32. За правилами частини четвертої статті 12 Закону №794-VIII у разі звільнення Директора ДБР з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора ДБР протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора ДБР у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора ДБР, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора ДБР було відомо.

33. Згідно з частиною першою статті 13 Закону №794-VIII Директори територіальних управлінь ДБР та їх заступники, керівники підрозділів центрального апарату ДБР та їх заступники призначаються на посаду та звільняються з посади Директором ДБР. Такі особи призначаються на посади Директором ДБР за поданням конкурсних комісій, що проводять конкурс на зайняття посад працівників ДБР у порядку, передбаченому частиною третьою статті 14 цього Закону.

34. Приписами частин першої-шостої статті 14 Закону №794-VIII визначено, що до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР. Служба в ДБР є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в ДБР зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону. На службу до ДБР приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки. Прийняття громадян України на службу до ДБР без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах ДБР затверджуються Директором ДБР. Призначення на посади у ДБР, крім посад Директора ДБР, керівника підрозділу внутрішнього контролю центрального апарату ДБР та керівників підрозділів внутрішнього контролю територіальних управлінь ДБР, здійснюється за результатами відкритих конкурсів, що проводяться конкурсними комісіями з проведення конкурсів на зайняття посад працівників ДБР. Порядок присвоєння спеціальних звань особам рядового і начальницького складу ДБР та їх співвідношення з іншими спеціальними, а також військовими званнями і рангами державних службовців затверджується КМУ. Трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників ДБР на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону №889-VIII. Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством. Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, що затверджується КМУ, а також іншими нормативно-правовими актами.

35. Згідно зі статтею 14-3 Закону №794-VIII державні службовці можуть бути переведені у системі ДБР за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом №889-VIII. Особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, у тому числі з територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади. Переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи ДБР, які порушили питання про переведення.

36. Наказом ДБР від 28 грудня 2019 року №343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань»» (зі змінами, внесеними наказами від 02 січня 2020 року №1 та від 03 січня 2020 року №2) затверджений Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок №343), який визначає процедуру зміни категорії посад працівників ДБР, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з урахуванням специфічних умов проходження служби.

37. У пункті 2 Порядку №343 зазначено, що для забезпечення ефективності та безперервності виконання завдань, покладених на ДБР як державний правоохоронний орган, Директор ДБР або особа, яка виконує його повноваження, визначає в межах граничної чисельності перелік посад у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, відповідно до повноважень, передбачених пунктом 5 частини першої статті 12 Закону №794-VIII.

38. Згідно з пунктом 6 Порядку №343 зміна категорії посад працівників ДБР, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора ДБР або особи, яка виконує його повноваження. Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону №889-VIII) та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу. З прийняттям рішення Директором ДБР або особою, яка виконує його повноваження, про зміну категорії посади, Управління кадрової роботи та державної служби готує проєкти наказів: «Про затвердження Переліку посад у центральному апараті (територіальних управліннях) Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами» - щодо внесення відповідних змін до Переліку посад; «Про внесення змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань» та відповідні зміни погоджує з заінтересованими самостійними структурними підрозділами і подає на підпис Директору ДБР. Після затвердження штатного розпису ДБР (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочено, видається наказ про їхнє персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону №889-VIII у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс. Після проведення етапів конкурсного відбору, проведення психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа, співбесіди та визначення переможців, кандидати на посади рядового та начальницького складу проходять військово-лікарську комісію для визначення придатності до служби за станом здоров`я. Кандидати на посади у спеціальний підрозділ ДБР додатково проходять тестування з фізичної підготовки. За умови успішного проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки (для визначення категорії персоналу), стосовно переможців конкурсного відбору видається наказ про призначення на відповідні посади.

39. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулює Закон №889-VIII (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

40. Відповідно до статті 1 Закону №889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проєктів програм, концепцій, стратегій, проєктів законів та інших нормативно-правових актів, проєктів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

41. Як визначено у частині першій статті 2 Закону №889-VIII, керівник державної служби в державному органі - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі (пункт 3); суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади (пункт 7).

42. Приписами частин першої-третьої статті 5 Закону №889-VIII закріплено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами КМУ та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

43. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

44. Відповідно до частини першої статті 87 Закону №889-VIII в редакції Закону України від 19 вересня 2019 року №117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» (далі - Закон №117-IX) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.

45. Згідно з частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII в редакції Закону України від 14 січня 2020 року №440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» (далі - Закон №440-IX) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

46. За правилами статті 9-1 Закону №889-VIII в редакції Закону №117-IX доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому КМУ. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

47. У пунктах 2, 3 Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою КМУ від 11 грудня 2019 року №1042, інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі. Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця.

48. Відповідно до статті 43 Закону №889-VIII зі змінами, внесеними згідно із Законом №117-IX, яка урегульовує питання зміни істотних умов державної служби, зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту). Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби. Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

49. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 якого трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у визначених випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

50. Згідно з частиною шостою статті 49-2 КЗпП України в редакції Закону України від 12 грудня 2019 року №378-IX «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону №889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

VІІІ. Позиція Верховного Суду

51. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

52. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

53. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).

54. Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України - неправильне застосування судом норм матеріального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 1 частини першої статті 87 та частини третьої статті 43 Закону №889-VIII у зіставленні зі статтею 14 Закону №794-VIII.

55. Надаючи оцінку обґрунтованості касаційної скарги та оскаржуваним судовим рішенням, Верховний Суд, з урахуванням приписів статті 341 КАС України, виходить із таких міркувань.

56. Із прийняттям Закону №117-IX, який набрав чинності 25 вересня 2019 року, в рамках комплексних заходів щодо реформування існуючої системи державної служби, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР, до Закону №794-VIII внесено зміни Законом №305-ІХ, який набрав чинності 27 грудня 2019 року, внаслідок чого змінився правовий статус ДБР із центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган, а також порядок визначення організаційної структури ДБР - визначається Президентом України, а до внесення вказаних змін організаційна структура ДБР затверджувалася Директором ДБР за погодженням із КМУ.

57. Відповідні зміни запроваджені з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР шляхом реформування цього органу задля цілей удосконалення законодавчого регулювання питань, пов`язаних із його діяльністю, проходженням служби особами рядового і начальницького складу ДБР, конкурсними відборами та переведенням працівників ДБР тощо.

58. З метою усунення проблемних аспектів правового, структурно-організаційного та кадрового характеру, для забезпечення ефективності та належного виконання покладених на ДБР завдань як державного правоохоронного органу, в органах досудового розслідування розпочато поетапне заміщення посад державної служби посадами рядового і начальницького складу.

59. Відповідно до пунктів 4, 8 частини першої статті 12 Закону №794-VIII, Указу Президента України від 05 травня 2020 року №166/2020 «Про переліки посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами», Змін, що вносяться до Переліку посад у центральному апараті Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами (з урахуванням змін, внесених наказами ДБР від 07 травня 2020 року №155, від 14 травня 2020 року №163), затверджених наказом ДБР від 16 червня 2020 року №272, наказом ДБР від 17 червня 2020 року №75 ДСК «Про затвердження та введення в дію змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік» затверджено та введено в дію зміни до штатного розпису центрального апарату ДБР, внаслідок чого посаду державної служби, зокрема, яку обіймав позивач, скорочено та введено посаду іншої категорії - старшого начальницького складу (підполковник ДБР).

60. З огляду на вищевикладене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали доведеними факт та обставини скорочення посади державної служби начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР, яку обіймав ОСОБА_1 , внаслідок зміни штатного розпису центрального апарату ДБР.

61. Відповідно наведені обставини, враховуючи приписи пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIIІ в редакції Закону №117-IX, є підставою для припинення державної служби позивача за ініціативою суб`єкта призначення.

62. Зміною істотних умов державної служби згідно зі статтею 43 Закону №889-VIIІ вважається зміна: належності посади державної служби до певної категорії посад; основних посадових обов`язків; умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

63. Зміна істотних умов служби передбачає зміну умов проходження служби на конкретній посаді державної служби, яку обіймає державний службовець, та нерозривно з нею пов`язана. Після настання цих змін і надання відповідної згоди державний службовець буде обіймати фактично ту ж посаду, проте із відповідними змінами (зокрема, розширення або звуження кола посадових обов`язків, зменшення окладу, переміщення посади в інший структурний підрозділ державного органу наслідком чого, з-поміж іншого, є зміна назви посади).

64. Отже, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що обставини, які склалися у спірних правовідносинах, не можна розцінювати як зміну істотних умов державної служби, оскільки відповідні зміни не стосуються умов праці як таких, а пов`язані з можливістю особи об`єктивно обіймати відповідну посаду з огляду на наявність у неї певного статусу, а також іншим правовим регулюванням, що пов`язано зі службою осіб рядового і начальницького складу. У випадку з позивачем внаслідок зміни штатного розпису відбулася зміна категорії посади, що має наслідком виведення із штатного розпису - скорочення посади державної служби та введення посади іншої категорії - старшого начальницького складу (підполковник ДБР).

65. Зважаючи на вказане, ОСОБА_1 18 червня 2020 року згідно з вимогами статей 9-1, 87 Закону №889-VIII попереджено про наступне вивільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII в зв`язку зі скороченням посади державної служби начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР, яку він обіймав, внаслідок введення в дію змін до штатного розпису цетрального апарату ДБР відповідно до наказу від 17 червня 2020 року №75 ДСК «Про затвердження та введення в дію змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік», а наказом ДБР, за підписом в.о. Директора ДБР Соколова О.В., від 21 липня 2020 року №446-ос відповідно до пунктів 8, 9 частини першої статті 12 Закону №794-VIII, пункту 1 частини першої та частини четвертої статті 87 Закону №889-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади начальника третього відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених службовими особами, Головного слідчого управління ДБР 23 липня 2020 року в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби.

66. Із приписів статті 14 Закону №794-VIII в редакції Закону №305-ІХ висновується, що законодавець при регулюванні трудових відносин працівників ДБР при проходженні та припиненні державної служби згідно із Законом №889-VІІІ і державної служби особливого характеру відповідно до Закону №794-VІІІ встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу), введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців ДБР.

67. Водночас із аналізу статті 14-3 Закону №794-VIII, який доповнений цією статтею згідно із Законом №305-IX, слідує, що законодавець не передбачив механізму переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим і начальницьким складом.

68. Отже, зважаючи на зміну правового статусу ДБР і враховуючи норми Закону №794-VIII, висновується, що переведення працівників ДБР з посад державної служби на посади рядового і начальницького складу не передбачено. Зайняття посад осіб рядового і начальницького складу в ДБР здійснюється за результатом відповідного конкурсу.

69. Близькі за змістом висновки висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 24 червня 2022 року в справі №200/12306/20-а, від 04 серпня 2022 року в справі №640/9840/20, від 10 серпня 2022 року в справі №560/586/21, від 11 серпня 2022 року в справах №160/8361/20 та №400/4034/20, від 01 вересня 2022 року в справі №160/4335/21, від 15 вересня 2022 року в справі №380/10822/21, від 22 листопада 2022 року в справі №320/8522/20, від 29 листопада 2022 року в справі №280/9533/20, від 08 грудня 2022 року в справі №160/4338/21, від 22 грудня 2022 року в справі №160/8601/20, від 29 березня 2023 року в справі №380/6745/21 та інших.

70. 13 лютого 2020 року набрав чинності Закон №440-IX, яким внесені зміни та доповнення до Закону №889-VIII, зокрема, частину третю статті 87 Закону №889-VIII доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

71. Норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тож до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

72. За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

73. Таким чином, процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, а так само і на момент видання оскаржуваного наказу, в цій справі урегульована нормами Закону №889-VIII в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами №117-IX та №440-IX, що виключає застосування до спірних правовідносин КЗпП України.

74. Верховним Судом неодноразово досліджувалося питання правозастосування пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII в редакції Закону №117-IX у зіставленні з нормами частини третьої статті 87 Закону №889-VIII в редакції Закону №440-IX щодо порядку звільнення державних службовців ДБР.

75. Зокрема, у постановах від 28 липня 2021 року в справі №640/11024/20, від 29 грудня 2021 року в справі №420/3825/20, від 02 червня 2022 року в справі №420/3541/20, від 07 липня 2022 року в справі №640/9691/20, від 10 серпня 2022 року в справі №560/586/21, від 11 серпня 2022 року в справі №400/4034/20, від 01 вересня 2022 року в справі №160/4335/21, від 15 вересня 2022 року в справі №380/10822/21, від 16 вересня 2022 року в справі №640/15938/20, від 27 вересня 2022 року в справі №640/15430/20, від 03 листопада 2022 року в справі №240/20237/20, від 22 листопада 2022 року в справі №320/8522/20, від 29 листопада 2022 року в справі №280/9533/20, від 01 грудня 2022 року в справі №380/4735/21, від 08 грудня 2022 року в справі №160/4338/21, від 09 лютого 2023 року в справі №640/10526/20, від 23 лютого 2023 року в справі №280/2412/21, від 29 березня 2023 року в справі №380/6745/21 та інших Верховний Суд констатував, що вжите у частині третій статті 87 Закону №889-VIII в редакції Закону №440-IX слово «може» означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

76. За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року №86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

77. Аналіз норм Закону №889-VIII в редакції Закону №440-IX свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачеві іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

78. Своєю чергою, ОСОБА_1 мав можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад рядового і начальницького складу в системі ДБР на загальних засадах, в порядку, визначеному статтею 14 Закону №794-VIII.

79. Ураховуючи норми чинного законодавства, а також те, що на момент спірних правовідносин повноваження Директора ДБР виконував заступник Директора ДБР Соколов О.В., що узгоджується з нормами статей 10, 12 Закону №794-VIII і підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, досліджених судом першої інстанції, обґрунтованим є його висновок щодо безпідставності доводів ОСОБА_1 про відсутність у в.о. Директора ДБР Соколова О.В. повноважень щодо вирішення питання про його звільнення.

80. Відтак, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, ураховуючи їхній зміст та юридичну природу, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про дотримання відповідачем установленої законодавством процедури при вирішенні питання щодо звільнення позивача і відсутність підстав для задоволення позову.

81. Доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, зроблених в оскаржуваних судових рішеннях.

82. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

83. Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, переглянуті судом касаційної інстанції в передбачених статтею 341 КАС України межах, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, касаційна скарга ОСОБА_1 , подана адвокатом Мигаль Х.О., підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року - без змін.

IХ. Судові витрати

84. Підстави для здійснення розподілу судових витрат, з огляду на результат касаційного розгляду, відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мигаль Христиною Орестівною, залишити без задоволення.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2022 року в справі №640/19908/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Кашпур

Судді: О. Р. Радишевська

С. А. Уханенко