Справа № 580/4515/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року справа № 580/4515/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянув у спрощеному письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

28.09.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) від імені ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ОКПП «Київ»; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення під час обчислення його грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.10-1 та ч.3 ст.15 Закону України від 20.12.1991 №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2016-2017 роки та зобов`язання провести перерахунок та виплатити її на його користь з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2016, 2017 роки;

визнання протиправною бездіяльності щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення під час обчислення його грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 вказаного Закону та зобов`язання провести перерахунок та виплатити на його користь грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 вказаного Закону України №3551, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач при обчисленні розміру грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки не врахував щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію грошового забезпечення. Вважає, що така бездіяльність відповідача суперечить законодавству. Щодо вказаного просив врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 06.02.2019 у справі №522/2738/17 та від 10.11.2021 у справі №825/97/17, Верховного Суду у постановах від 21.12.2021 у справі №820/3423/18, від 29.04.2020 у справі №240/10130/19, від 19.03.2020 у справі №820/5286/17, від 26.02.2021 у справі №620/3346/19.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Задоволено повністю клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.

18 жовтня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в кому серед іншого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що додаткова грошова винагорода не входить до складу місячного грошового забезпечення та відповідно не враховується при розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Щодо вказаного просив врахувати висновки Верховного Суду у постановах від 01.03.2018 у справі №761/17387/1 та від 16.09.2020 у справі №826/14853/17. Індексація не є постійною виплатою, а залежить від індексу споживчих цін. Тому вважає, що відсутні правові підстави для включення даних сум до складу одноразової грошової допомоги при звільненні та допомоги на оздоровлення.

27 жовтня 2022 року ухвалою суд відмовив повністю у задоволенні клопотання (вх. від 18.10.2022) відповідача про розгляд справи за участі його представника за правилами загального позовного провадження та залишення позову без розгляду.

04 листопада 2022 року суд ухвалою зупинив провадження у справі на період до припинення перебування відповідача переведеним на воєнний стан.

13 квітня 2023 року суд ухвалою задовольнив клопотання представника позивача, поновив провадження у справі та продовжив її судовий розгляд.

Оскільки сторони не подали клопотань щодо розгляду справи з їх викликом у відкритому судовому засідання, зважаючи на відсутність доцільності виклику для допиту свідків або призначити експертизу, суд дійшов висновку вирішити спір у письмовому провадженні.

Оцінивши заявлені доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Витягом з наказу начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 26.10.2015 №168-ос підтверджується, що з 26.10.2015 позивача зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.

Згідно з посвідченням від 17.07.2015 серії НОМЕР_4 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Архівною відомістю відповідача №323 за період з січня 2016 року до грудня 2016 року підтверджується, що позивачу нараховувалося грошове забезпечення: за військове звання, всього 540,00грн, посадовий оклад, всього 8274,19грн, за вислугу років, всього 881,42грн, надб. Ос. важ.з., всього 9695,61грн, особл. ум.сл., всього 1241,13грн, грошова винаг.ЖГ, всього 38863,14грн, премія, всього 50982,90грн, грошова доп.озд., всього 6536,10грн, МД1294, всього 645,00грн, компенсація, всього 1910,05грн.

Архівною відомістю відповідача №337 за період з січня 2017 року до грудня 2017 року підтверджується, що позивачу нараховувалося грошове забезпечення: за військове звання, всього 572,00грн, посадовий оклад, всього 7780,81грн, за вислугу років, всього 835,28грн, надб. ос. важ.З., всього 9188,09грн, особл. ум.сл., всього 1167,12грн, наказ в/ч НОМЕР_1 , всього 500,00грн, грошова винаг.ЖГ, всього 42119,15грн, премія, всього 50332,53грн, грошова доп.озд., всього 5807,25грн, МД1294, всього 645,00грн, компенсація, всього 242,29грн.

Витягом з наказу начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 10.01.2018 №10-ос підтверджується, що позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення. Зазначено, що щорічну основну відпустку за 2018 рік не використав, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2018 рік не отримав, додаткову відпустку за сімейними обставинами зі збереженням грошового забезпечення за 2018 рік не використав. Справи та посаду позивач здав 10.01.2018. Зобов`язано виплатити позивачу:

премію за період служби з 01 до 10 січня 2018 року у повному розмірі;

щомісячну додаткову грошову винагороду за грудень 2017 року та щомісячну додаткову грошову винагороду за період служби з 01 до 10 січня 2018 року.

03.04.2020 позивач звернувся до відповідача заявою, якою просив:

нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 10.01.2018 у сумі 78911,19грн;

виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки учасникам бойових дій за 2015-2018 роки.

Листом від 19.06.2020 № 10-44 відповідач повідомив, що внесені зміни до п.VI наказу начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 10.01.2018 №10-ос, яким позивача звільнено в запас. Відповідно до внесених змін позивачу, як учаснику бойових дій, нарахована та виплачена грошова допомога за невикористану додаткову відпустку. Проведено індексацію грошового забезпечення за період проходження служби в Окремому контрольно-пропускному пункті «Київ». Кошти перераховані на картковий рахунок, відкритий у «Приватбанку».

Не погодившись із розміром отриманого грошового забезпечення позивач звернувся в суд з позовом.

Спірні правовідносини щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців регулюються:

Конституцією України;

законами України: від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі ЗУ №2232-XII), від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі ЗУ №2011-XII), від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі ЗУ № 3551-XII), від 03.07.1991 №1283-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення (далі Закон №1283-ХІІ), від 5 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі ЗУ № 2017-III);

постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889).

Абзац п`ятий ст.17 Конституції України встановлює, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі ст.40 ЗУ №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Частина перша ст.43 вказаного Закону встановлює, що фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Отже, нарахування грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється за рахунок Державного бюджету.

Вимогами ст.92 Конституції України визначено, що Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами України.

Виключно законом про Державний бюджет України відповідно до ст.95 Конституції України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Держава прагне до збалансованості бюджету України.

Згідно зі ст.96 Конституції України Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період.

Кабінет Міністрів України не пізніше 15 вересня кожного року подає до Верховної Ради України проект закону про Державний бюджет України на наступний рік. Разом із проектом закону подається доповідь про хід виконання Державного бюджету України поточного року.

Відповідно до ст.9 ЗУ №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

У разі індексації грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів грошове забезпечення членам сімей військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, виплачується з урахуванням такої індексації - з дня прийняття рішення про проведення такої індексації. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення, в тому числі додаткового та інших видів грошового забезпечення, військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Вдповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з ч.1 ст.10-1 ЗУ №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до ч.14 ст.10-1 Закону №2011-XII у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно з п.12 ч.1 ст. 12 ЗУ № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються пільги, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Позивачу, як учаснику бойових дій, нарахована та виплачена грошова допомога за невикористану додаткову відпустку, що визнано в листі відповідача від 19.06.2020 № 10-44.

Фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, відповідно до ст.23 ЗУ №2011-XII здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Відповідно до ч.3 ст.15 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Постановою № 889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема, військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Тобто, передбачена постановою Кабінету Міністрів України виплата військовослужбовцям щомісячної додаткової грошової винагороди, яка має постійний щомісячний характер, відповідно до положень п.2 ст.9 Закону №2011-XII включається до складу її грошового забезпечення.

При визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Позивачу протягом його служби за 2016, 2017 роки нарахована та виплачена щомісячна додаткова грошова винагорода, що підтверджується вказаними вище архівними відомостями. Оскільки грошова допомога на оздоровлення та грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки відповідно до ст. 9 Закону №2011-XII обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода мала враховуватися відповідачем до розрахунку вказаних видів грошового забезпечення позивача.

Такий висновок узгоджується з позицією, що викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17, яка зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Водночас Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду вказала, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).

Суд на виконання ч.5 ст.242 КАС України для вирішення спору врахував правові висновки, викладені у вказані вище постанові Великої Палати Верховного Суду.

Відповідач не довів сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням вимог закону. Тому наявні підстави для визнання протиправною його бездіяльності щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди під час обчислення позивачу грошової допомоги на оздоровлення та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки й зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити вказані види грошового забезпечення на користь позивача з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди за 2016-2017 роки.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 18 ЗУ № 2017-III визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (ч.2 ст.19 ЗУ № 2017-III).

Індексація грошових доходів населення відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1283-ХІІ встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ч.1 ст.2 Закону №1283-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно зі ст.9 Закону №1283-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. У разі коли дохід, що виплачується одним підприємством, установою, організацією, формується з різних джерел, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частці в загальному доході.

Абзацом першим ст.10 Закону №1283-ХІІ визначено індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), згідно з п.2 якого індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Верховний суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №820/3423/18 вирішуючи подібні спірні правовідносини серед іншого зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Тому позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій Військової частини щодо здійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік без урахування індексації та зобов`язання здійснити перерахунок зазначених виплат з урахуванням індексації є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Правова позиція щодо систематичного та постійного характеру виплати індексації грошового забезпечення наведена також у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 30 грудня 2020 року у справі №359/8843/16-а.

Оскільки відсутні належні, достовірні та допустимі докази врахування відповідачем індексації грошового забезпечення під час обчислення та виплати грошової допомоги на оздоровлення і грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, наявні підстави для визнання протиправною його бездіяльності та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплатити грошову допомогу на оздоровлення і грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач не довів сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів, що у спірних правовідносинах діяв з дотриманням вимог закону.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на відсутність доказів понесення судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення під час обчислення ОСОБА_2 грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої ст.10-1 та ч.3 ст.15 Закону України від 20.12.1991 №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 2016-2017 роки

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову допомогу на оздоровлення, передбачену ст.10-1 та ч.3 ст.15 Закону України від 20.12.1991 №2011 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення за 2016-2017 роки.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення під час обчислення ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити сторонам.

4. Рішення набирає законної сили та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дати його підписання.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, підписане та виготовлене в повному обсязі 09.05.2023.