Справа № 500/1097/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1097/23

10 травня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 2), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії №25 від 26.12.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене супровідним листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за реєстраційним №1900-0215-8/3750 від 30.01.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію за віком зі зменшенням пенсійного відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII), зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 06.12.1985 на ім`я « ОСОБА_1 », починаючи з 21.12.2021.

В обґрунтування позову зазначає, що позивач у грудні 2022 року звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, подавши необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від №25 від 26.12.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю підтвердження проживання у зоні посиленого радіологічного контролю. Крім того, відповідачем не зараховано до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи записані в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 через розбіжності в написанні по батькові у трудовій книжці з даними паспорта.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача 2 та вказує, що має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, про що йому 12.01.1998 Тернопільською обласною державною адміністрацією видане посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_3 . Крім того, довідками долученими до заяви про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку підтверджується робота з 01.12.1985 по 22.10.1993 в різних установах, підприємствах, зокрема у місті Чорткові, яке віднесене до зони посиленого радіологічного контролю. З 10.03.1990 по 25.09.1998 позивач зареєстрований та проживав у місті Чорткові.

Стосовно незарахування трудової діяльності відповідно до відомостей трудової книжки через розбіжності у написанні по батькові позивача, то така діяльність додатково підтверджена відповідними довідками, а тому має бути зарахована до трудового стажу.

Вважає, що ним дотримані умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивач досягнув віку 55 років 22.06.2020, та оскільки звернувся за призначенням пенсії 21.12.2021, то з цієї дати необхідно призначити пенсію, зарахувавши спірні періоди трудової діяльності до страхового стажу.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання на 25.04.2023.

18.04.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив, у якому відповідач 1 проти позовних вимог заперечує та зазначає, що позивач 21.12.2022 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII. Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, рішенням якого від 26.12.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0215-8/3750 від 30.01.2023 позивачу повідомлено про рішення про відмову у призначенні пенсії із зазначенням причин такої відмови.

Також відповідач 1 зауважив, що умовами призначення пенсії позивачу відповідно до статті 55 Закону №796-XII є вік 55 років, стаж 22 роки. На момент звернення ОСОБА_1 досягнув віку 57 років, страховий стаж становить 19 років 12 днів.

До страхового стажу не зараховані періоди згідно з записами трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , оскільки у трудовій книжці зазначено по батькові « ОСОБА_2 », за паспортом - « ОСОБА_3 ». Крім того, не зараховано період з 01.12.1985 по 11.11.1987 згідно з довідкою №25 від 15.12.2022, оскільки довідка видана на підставі трудової книжки НОМЕР_2 . Уточнюючі довідки позивачем не надавалися.

Підтверджений період проживання заявника на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 03 роки 10 місяців 12 днів. Оскільки позивачем не підтверджено факт проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 строком не менше 4 роки (підтверджено лише 03 роки 10 місяців 12 днів) та страховий стаж становить 19 років 12 днів (із необхідних 22 років), то відповідач 2 вважає, що правові підстави для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII відсутні.

Відповідач 1 просить у позові відмовити.

24.04.2023 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказує на необґрунтованість доводів відповідача 1. Вважає, що наявність посвідчення потерпілого від наслідків на Чорнобильській АЕС підтверджує право особи на користування пільгами, зокрема передбаченими статтею 55 Закону №796-XII щодо зменшення пенсійного віку та стажу. Повторно зазначає про обставини, які вже викладені у позовній заяві (а.с.38-40).

Станом на 10.05.2023 відповідач 2 відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 25.04.2023 розгляд справи відкладено за клопотанням представника позивача до 03.05.2023.

У судовому засіданні 03.05.2023 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у заявах по суті справи.

Ухвалою суду від 03.05.2023 оголошено перерву до 10.05.2023, надавши відповідачу 2 можливість висловити свої міркування стосовно заявлених позовних вимог.

У судове засідання 10.05.2023 учасники справи не прибули. Проте від представника позивача та представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області будь-яких заяв, клопотань до суду не надходило, а тому причини неприбуття до суду визнаються судом неповажними.

Враховуючи положення частини третьої статті 194, частини дев`ятої статті 205 та частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача у судовому засіданні 03.05.2023, та перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи письмовими доказами, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 57 років, 21.12.2022 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII (про що зазначено в оскаржуваному рішенні та не заперечується сторонами). До заяви долучив копії документів необхідних для призначення пенсії.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, рішенням якого від 26.12.2022 №25 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком (а.с.9 зворот).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №1900-0215-8/3750 від 30.01.2023 позивача повідомлено про рішення щодо відмови у призначенні пенсії (а.с.9).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що на момент подання ОСОБА_1 , заяви про призначення пенсії за віком, його вік досяг 57 років.

Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 22 роки.

Страховий стаж особи становить 19 років 12 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки в трудовій книжці зазначено по батькові ОСОБА_2 , за паспортом ОСОБА_3 . Період з 01.12.1985 по 11.11.1987 згідно з довідкою № 25 від 15.12.2022 не зараховано, оскільки довідка видана на підставі трудової книжки НОМЕР_2 . Для зарахування зазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки.

Підтверджений період проживання заявника на території зони посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 03 роки 10 місяців 12 днів.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу, період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 становить менше 4 років.

Позивач вважає, що відмова відповідача 2 у призначенні йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку є протиправною, порушує його право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 15 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4 (пункт 4 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ).

Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.

За умовами частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 5 років.

Отже, пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ надаються за обов`язкової наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку. Тобто, у спірному випадку позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) при досягненні віку 55 років має право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку (не більше 5 років) за наявності не менше 22 років страхового стажу.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 наведено перелік документів, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Переходи Чортківського району Тернопільської області (а.с.6).

ОСОБА_1 12.01.1998 Тернопільською обласною державною адміністрацією видане посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серія НОМЕР_3 (а.с.41).

Зазначене посвідчення підтверджує статус позивача як потерпілого від Чорнобильської катастрофи та право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ. Відповідачами як суб`єктами владних повноважень, рішення яких оскаржуються, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнано недійсним, а наданий ОСОБА_1 статус скасований.

Стосовно спірних періодів, то судом встановлено, що відповідно до довідки, виданої ОСОБА_1 Тернопільською обласною організацією працівників АПК 15.12.2022 за №25, позивач працював водієм Чортківського районного комітету профспілки працівників агропромислового комплексу з 01.12.1985 по 11.11.1987. Також у довідці зазначено про те, що у зв`язку з реорганізацією сільськогосподарських підприємств Чортківська районна профспілкова організація працівників агропромислового комплексу в даний час не функціонує, а тому таку довідку надано ОСОБА_1 на підставі відомостей трудової книжки особи НОМЕР_1 (а.с.12).

Згідно з архівною довідкою, виданою Львівським територіальним архівним відділом Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179_2/Д-1058/1223 від 15.09.2022, ОСОБА_1 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_4 від 14.11.1987 №266, м. Чортків, був прийнятий на посаду тракториста, де працював з 14.11.1987 по 16.02.1989 (а.с.11).

Матеріали справи містять також копію довідки Пересувної механізованої колони №258 Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільбуд» від 13.09.2022 за №03-108, про те, що ОСОБА_1 дійсно працював у Пересувній механізованій колоні №258 Тернопільського управління будівництва з 20.02.1989 по 22.10.1993, місце роботи місто Чортків, що відноситься до зони посиленого радіоактивного забруднення (а.с.13).

Відомостями довідки Пересувної механізованої колони №258 Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільбуд» від 13.09.2022 за №03-109 підтверджується перейменування Пересувної механізованої колони №258 Тернопільського управління будівництва в Пересувну механізовану колону №258 Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільбуд» (а.с.14).

Згідно з довідкою відділу «Центр надання адміністративних послуг» Чортківської міської ради від 08.09.2022 №20-10/94, ОСОБА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 з 10.03.1990 по 25.09.1998 (а.с.15).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» місто Чортків Тернопільської області було віднесене до зони посиленого радіологічного контролю.

Отже, позивач у періоди

з 01.12.1985 по 11.11.1987,

з 14.11.1987 по 16.02.1989,

з 20.02.1989 по 22.10.1993 працював в установах, на підприємствах, які розміщені у місті Чорткові, яке відносилося до зони посиленого радіоактивного забруднення, а у період з 10.03.1990 по 25.09.1998 був зареєстрований та проживав у місті Чорткові.

Наявність вказаних вище доказів роботи та постійного проживання у зоні посиленого радіоактивного забруднення з моменту аварії (з 26.04.1986) по 31.07.1986 дає підстави для застосування початкової величини зниження пенсійного віку позивачу на 2 роки, а наявність доказів постійного проживання і роботи з моменту аварії станом на 1 січня 1993 року більше 4 років - право на зменшення пенсійного віку за додатковим критерієм - 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років.

Відповідачі протиправно вважають, що такий період складає менше 4 років, бо не зарахували позивачу трудову діяльність з 01.12.1985 по 11.11.1987 та з 14.11.1987 по 16.02.1989, позаяк в трудовій книжці зазначено по батькові позивача ОСОБА_2 , а за паспортом ОСОБА_3 .

З цього приводу суд зазначає, що періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , в такій на титульному аркуші заповнені відомості на « ОСОБА_1 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення 06.12.1985 (а.с.16-17).

Розділ Відомості про роботу трудової книжки позивача містить такі записи про трудову діяльність:

запис №1, 1.12.1985, прийнятий на посаду шофера Чортківського райкому профспілки працівників сільського господарства, підстава протокол №52, від 1.12.1985;

запис №2, 11.11.1987, звільнених з посади шофера за власним бажанням, підстава протокол №13 від 10.11.1987;

записи засвідчені підписами голови райкому профкому та завірені печаткою;

запис №3, 14.11.1987, Військова частина НОМЕР_4 , прийнятий на посаду тракториста, підстава: наказ від 14.11.1987 №266;

запис №4, 18.12.1987, переведений водієм автомобіля ГАЗ-53,

запис №5, 16.02.1989, звільнений за власним бажання, стаття 38 КЗпП УРСР, підстава: наказ від 16.02.1989 №40;

записи засвідчені підписом начальника відділу ВЧ НОМЕР_4 та завірені печаткою;

запис №6, 20.02.1989, Пересувна механізована колона №258 Тернопільського управління будівництва, прийнятий мотористом на роботу по третьому розряду, підстава: наказ №17к від 20.02.1989;

запис №7, 22.10.1993, звільнений з роботи за власним бажання, стаття 38 КЗпП України, підстава: наказ № 82 к від 22.10.1993;

записи засвідчені підписом інспектора та завірені печаткою.

Відомості у записах титульного аркуша трудової книжки позивача містять розбіжності в написанні по батькові у порівнянні з даними паспорта громадянина України позивача. Так, у паспорті громадянина України ОСОБА_1 по батькові зазначено « ОСОБА_4 », а у трудовій книжці « ОСОБА_2 ».

Позивач підтвердив у судовому засіданні, що трудова книжка серії НОМЕР_1 належить йому, відомості у ній зазначені стосовно нього, проте через рідкісне ім`я батька по батькові помилково та по різному зазначалося в окремих документах.

З цього приводу суд також зазначає, що інші відомості наведені про особу у трудовій книжці, дають можливість однозначно стверджувати про її належність саме ОСОБА_1 , зокрема, повністю співпадають прізвище та ім`я, дата народження, а також відомості про роботу, які підтверджені іншими документами, зокрема діяльність з 20.02.1989 по 22.10.1993 у Пересувній механізованій колоні №258 Тернопільського управління будівництва, яка визнається відповідачами. Мова йде про одну й ту ж особу ОСОБА_1 та про його трудову діяльність.

На переконання суду, наявність розбіжностей у написанні по батькові ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу та стажу, який зараховується для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Також суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок на момент заповнення трудової книжки позивача було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за N 110 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 2.2 цієї Інструкції визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.12 Інструкції № 58).

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів (пункт 2.13 Інструкції № 58).

Водночас суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, недоліки заповнення титульної сторінки трудової книжки позивача, при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірних періодів до стажу його роботи.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач 2 протиправно не зарахував періоди трудової діяльності позивача з 01.12.1985 по 11.11.1987 шофером Чортківського райкому профспілки працівників сільського господарства, з 14.11.1987 по 16.02.1989 трактористом Військової частини НОМЕР_4 та протиправно не підтвердив факт роботи та проживання у місті Чорткові з 26.04.1986 станом на 01.01.1993 більше 4 років та наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за основною та додатковою умовами, але не більше 5 років.

ОСОБА_1 має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, у разі якщо при зарахуванні спірних періодів до його страхового стажу такий буде достатнім для призначення пенсії.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №25 від 26.12.2022 про відмову у призначенні пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку є протиправним та належить скасувати.

Як суд вже зазначав, з урахуванням положень статті 26 Закону №1058-ІV, згідно з якою чоловіки набувають право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 27 років з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, для призначення позивачу пенсії зі зменшенням пенсійного віку на п`ять років, його страховий стаж має становити не менше 22 роки.

У позовних вимогах позивач просив призначити йому пенсію зі зменшенням пенсійного віку, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , заповненої 06.12.1985 на ім`я « ОСОБА_1 », починаючи з 21.12.2021.

Трудова книжка позивача містить записи про три періоди його роботи з 01.12.1985 по 11.11.1987, з 14.11.1987 по 16.02.1989, з 20.02.1989 по 22.10.1993, про що зазначено вище, і встановлено судом, що перші два з них протиправно незараховані до страхового стажу, а саме: з 01.12.1985 по 11.11.1987 шофером Чортківського райкому профспілки працівників сільського господарства, з 14.11.1987 по 16.02.1989 трактористом Військової частини НОМЕР_4 . Інший період з 20.02.1989 по 22.10.1993, робота в Пересувній механізованій колоні №258 Тернопільського управління будівництва повністю зарахований відповідачем 2, про що свідчить розрахунок стажу відповідачів станом на дату звернення (а.с.10).

Відтак, територіальний орган Пенсійного фонду належить зобов`язати зарахувати не всі періоди трудової діяльність згідно з трудовою книжкою позивача, а лише з 01.12.1985 по 11.11.1987 шофером Чортківського райкому профспілки працівників сільського господарства, з 14.11.1987 по 16.02.1989 трактористом Військової частини НОМЕР_4 .

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що з метою належного та ефективного захисту порушених прав необхідно зарахувати до трудового стажу періоди не з посиланням на трудову книжку позивача безвідносно до місць праці в ці періоди (як просить позивач), а з їх конкретизацією і зазначенням періоду та місця роботи.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 призначити та виплатити позивачу пенсію за віком, то суд зазначає, що відповідачі наділені дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати пенсії або прийняття рішення про відмову у її призначенні, а тому суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень. При цьому, суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Обчислення (розрахунок) страхового стажу, необхідного для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку (у тому числі з зарахуванням до нього спірних періодів) належать до повноважень пенсійного органу і суд позбавлений можливості за таких умов вирішувати питання про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Отже, суд приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку після зарахування спірних періодів до страхового стажу з дати звернення за призначенням пенсії з 21.12.2022 (бо звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, частина перша статті 45 Закону №1058-IV). При повторному розгляді заяви позивача також в обов`язковому порядку повинні бути враховані відповідачем 1 висновки судового рішення. Такі твердження відповідають вимогам частини четвертої статті 245 КАС України.

При цьому суд переконаний, що повторно розглядати питання призначення позивачу пенсії після зарахування спірних періодів має саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, виходячи з норм пункту 4.10 Порядку № 22-1, яким передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи встановлені обставини справи, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 20.03.2023 (а.с.5).

Оскільки суд задовольняє позов частково, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (який допустив порушення прав позивача) судовий збір у сумі 536,80 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №25 від 26.12.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудову діяльність з 01.12.1985 по 11.11.1987 шофером Чортківського райкому профспілки працівників сільського господарства, з 14.11.1987 по 16.02.1989 трактористом Військової частини НОМЕР_4 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення з 21.12.2022 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII та прийняти за результатами її розгляду в установленому порядку рішення, з обов`язковим врахуванням висновків рішення суду, наведених в мотивувальній частині цього судового рішення.

У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (село Горішня Вигнанка, Чортківський район, Тернопільська область, 48515, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14035769).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вулиця Саєнка Андрія, 10, місто Фастів, Київська область, 08500 ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22933548).

Повний текст рішення складено та підписано 10 травня 2023 року.

Суддя Чепенюк О.В.