Справа № 140/7917/22
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7917/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ в Житомирській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ у Волинській області), відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення №57 від 26 жовтня 2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 з 10 листопада 1979 року по 31 жовтня 1988 року;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 з 08 жовтня 2022 року пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 жовтня 2022 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №1 (м. Любомль) Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Однак 26 жовтня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення №57 про відмову в призначенні пенсії за віком. Відповідач здійснив розрахунок страхового стажу, який за його підрахунками склав 26 років 3 місяці 2 дні.

Відповідачем 1 не враховано період роботи з 10 листопада 1979 року по 31 жовтня 1988 року відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 10 листопада 1979 року, оскільки відсутня підстава внесення записів щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі у колгоспі, що суперечить вимогам інструкції «Про трудові книжки колгоспників» №310 від 21 квітня 1975 року.

Рішення про відмову у призначенні пенсії вважає неправомірним, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а трудова книжка колгоспника позивача № НОМЕР_2 містить повну інформацію про встановлений мінімум трудової участі позивача, фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі «Росія» за спірний період та інформацію про підставу внесення таких записів, відмова відповідача у зарахуванні до трудового стажу період роботи у колгоспі з підстав, зазначених у рішенні про відмову №57, є необґрунтованою.

З врахуванням викладеного позивач просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Представник відповідача 1 подав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнала повністю та просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що основний документ про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжна колгоспника, в яку зокрема вносились відомості про трудову участь колгоспника(в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника, або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарств, в якому набуто стаж.

У випадку відсутності трудової книжки колгоспника, або в разі відсутності у ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідково господарств, в якому набуто стаж.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- з 10 листопада 1979 року по 31 жовтня 1988 року відповідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 10 листопада 1979 року, оскільки відсутня підстава внесення записів що, встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі у колгоспі, довідка про встановлені та вироблені мінімуми трудової участі відсутня.

Для зарахування вищезазначених періодів до страхового стажу позивача необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановоф Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За даними реєстру застрахованих осіб до страхового стажу застраховано всі періоди трудової діяльності.

Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж позивача становить 26 років 03 місяці 02 дні, що є недостатнім для призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону.

Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено відповідним структурний підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким 26 жовтня 2022 року винесено рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу - 29 років.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача 2 позовних вимог не визнає, вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування зазначає, що основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспи громадському господарстві прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі виконання.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників «реї мінований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 (далі Основні Положення).

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з поважних причин, обчислення страхового проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку загальна кіл відпрацьованих трудоднів ділиться на 25,4

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - №№637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, які містять відомості про період роботи.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.

В трудовій книжці серії НОМЕР_1 виданій 10 листопада 1979 року на ім`я позивача зазначено, що він з 10 листопада 1979 року по 31 жовтня 1988 року працював в колгоспі «Росія», відпрацьована кількість трудоднів не вказана.

Згідно Порядку №637 уточнюючі документи позивачем до органу Пенсійного фонду України для підтвердження періоду роботи в колгоспі подані не були.

З огляду на вказане, період роботи в колгоспі не може бути зарахований до страхового стажу позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 20 жовтня 2022 року позивач звернувся у відділ обслуговування громадян №1 (м. Любомль) ГУ ПФ України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно пункту 4.2 (ост. абзац) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за принципом екстериторіальності документи для призначення пенсії були на правлені на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким і було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 26 жовтня 2022 року №57 та не враховано період роботи з 10 листопада 1979 року по 31 жовтня 1988 року відповідно трудової книжки колгоспника, оскільки відсутня підстава внесення записів щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі у колгоспі, що суперечить вимогам інструкції «Про трудові книжки колгоспників» №310 від 21 квітня 1975 року.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною другою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 29 років - з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Крім цього, порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року за №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника:

прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу,

закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Крім того, є встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Відповідно до пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладена на голову колгоспу.

Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Також, положеннями вищезазначеного нормативних актів покладено обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Як вбачається з наявної в матеріалах трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач 10 листопада 1979 року був прийнятий в члени колгоспу «Росія» на підставі наказу №9 від 13 листопада 1979 року (запис №1) та 31 жовтня 1988 року позивач був звільнений з членів колгоспу на підставі протоколу №12 від 31 жовтня 1988 року.

Згідно запису №1 від 10 листопада 1979 року позивач був прийнятий в колгосп «Росія» водієм на підставі протоколу №9 від 13 листопада 1979 року.

Згідно запису №2 31 жовтня 1988 року позивач був звільнений з членів колгоспу на підставі протоколу №9 від 31 жовтня 1988 року.

На виконання пункту 5 та 6 Порядку ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року за №310 роботодавцем (колгоспом) вівся розділ V трудової книжки колгоспника, який називався «трудова участь у громадському господарстві», в якому зазначалися відомості встановлених у колгоспі річних мінімумів трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Так, у розділі V «трудова участь у громадському господарстві» трудової книжки колгоспника позивача № НОМЕР_2 містяться відомості згідно з якими «прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» в 1980 році встановлено 270, при цьому «виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві» позивача становить 295; за 1981 рік 270/287, за 1982 рік 270/280, за 1983 рік 270/297, за 1984 рік 270/305, за 1985 рік 270/299, за 1986 рік 270/300, за 1987 рік 270/301, за 1988 рік 270/301. Записи про трудову участь внесені на підставі особових рахунків за 1980-1988рр та завірені печаткою підприємства.

Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а трудова книжка колгоспника позивача № НОМЕР_2 містить повну інформацію про встановлений мінімум трудової участі позивача, фактично відпрацьований позивачем час в колгоспі «Росія» за спірний період та інформацію про підставу внесення таких записів, відмова відповідача у зарахуванні до трудового стажу період роботи у колгоспі з підстав, зазначених у рішенні про відмову №57, є необґрунтованою.

Таким чином, відповідач відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком діяв всупереч норм чинного законодавства та прийняв необґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі №804/1469/17 та від 10 квітня 2019 року у справі №826/11251/18.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, позивач набув права на призначення пенсії з 08 жовтня 2022 року, а відтак слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити і нарахувати позивачу пенсію за віком, з урахуванням страхового стажу позивача зазначеного в трудовій книжці НОМЕР_1 з 10 листопада 1979 року по 31 жовтня 1988 року.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою про відкриття провадження в адміністративній справі від 07 грудня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі.

Водночас суд зауважує, що у даному спорі є два відповідача, однак тягар по відшкодуванню судових витрат слід покласти на відповідача 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позаяк саме відповідач 1 прийняв спірне рішення, яке в подальшому судом визнане протиправним та скасоване. Тобто, вина у виникненні даних спірних правовідносин лежить лише на відповідачу 1.

З огляду на задоволення позову та враховуючи положення частини другої статті 133 КАС України, суд дійшов висновку про розподіл судових витрат шляхом стягнення судового збору у сумі 992,40 грн в дохід Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №57 від 26 жовтня 2022 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи зазначений в трудовій книжці НОМЕР_1 з 10 листопада 1979 року по 31 жовтня 1988 року та здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 08 жовтня 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській (10001, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Ольжича, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 13559341).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826).

Суддя Ф.А. Волдінер