Справа № 580/703/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року справа № 580/703/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання дій неправомірними, визнання протиправними та скасування постанов,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відділ ДВС, відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії Державного виконавця Соснівського відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гирич Іллі Валентиновича;

- визнати протиправними та скасувати:

- постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70648774 від 09.01.2023 по стягненню з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 102 000 грн;

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 70648774 від 09.01.2023;

- постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 70648774 від 09.01.2023 по стягненню з ОСОБА_1 виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що Постановою Укртрансбезпеки від 18.12.2021 №ВМ 00001870 на позивача накладено штраф у розмірі 51000 грн, яку за наслідками судового оскарження, залишено в силі. Позивач зазначає, що у зв`язку із станом здоров`я, звернувся до Укртрансбезпеки із питанням відстрочення виконання постанови, однак 05.01.2023 отримав відмову, після чого, 06.01.2023 сплатив штраф у розмірі 51000 грн. Позивач зазначає, що виконавче провадження 09.01.2023 відкрито протиправно, оскільки відкрито вже після добровільної сплати позивачем штрафу, крім того позивач вважає протиправним стягнення з нього подвійної суми штрафу, оскільки він діяв добросовісно, користувався наданими законом правами, від сплати штрафу не ухилявся.

Ухвалою від 08.02.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 16.02.2023. Ухвалою від 16.02.2023 суд залучив до участі у справі Державну службу України з безпеки на транспорті в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та відклав розгляд справи до 23.02.2023. 23.03.2023 суд відклав розгляд справи до 02.03.2023.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

27.02.2023 представник Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Усною ухвалою від 02.03.2023, занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.03.2023.

02.03.2023 представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку із чим 09.03.2023 суд вирішив розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів у відповідності до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

08.12.2021 Державна служба України з безпеки на транспорті прийняла постанову серії ВМ № 00001870, якою притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та наклала штраф у розмірі 51000 грн за рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів. У вказаній постанові зазначено, що у разі несплати штрафу у строк встановлений ст. 300-2 КУпАП, у порядку примусового виконання стягується штраф у подвійному розмірі 102000 грн.

За наслідками оскарження позивачем постанови серії ВМ № 00001870, постановою від 06.12.2022 у справі № 712/14232/21 Шостий апеляційний адміністративний суд скасував рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022 та прийняв нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив.

21.12.2022 позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із клопотанням про відстрочку виконання постанови про накладення штрафу, за наслідками розгляду якого Державна служба України з безпеки на транспорті листом від 30.12.2022 № 8300/3.6/15-22 повідомила про не можливість прийняття рішення про відстрочку чи розстрочку виконання постанови серії ВМ № 00001870, зазначивши, що КУпАП не містить положень щодо розстрочки виконання постанови органом, який її виніс та повідомивши, що рішення про відстрочку чи розстрочку виконання рішення може бути прийнято виключно судом або виконавцем.

Згідно квитанції Укрпошти № від 06.01.2023 ОСОБА_1 сплатив штраф за постановою серії ВМ № 00001870 у розмірі 51000 грн.

Постановою від 09.01.2023 державний виконавець Соснівського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрив виконавче провадження № 70648774 з виконання постанови серії ВМ № 00001870 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 102000 грн.

Також 09.01.2023 державний виконавець у виконавчому провадженні № 70648774 виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 146,30 грн та про стягнення виконавчого збору у розмірі 10200 грн.

Позивач вважає спірні постанови про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору протиправними, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає таке.

Спірні відносини врегульовані Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIIІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Приписами статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 299 КУпАП при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті встановлено статтею 300-2 КУпАП, відповідно до якої у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили. У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Аналіз вказаних приписів КУпАП вказує на те, що Закон встановлює тридцятиденний строк з дня набрання постановою про накладення штрафу законної сили на її виконання, вказаний строк зупиняється у разі її оскарження - до розгляду скарги. При цьому, штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення, у разі несплати штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби, при цьому у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Суд встановив, що 08.12.2021 Державна служба України з безпеки на транспорті прийняла постанову серії ВМ № 00001870, якою притягнула ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 51000 грн за рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів. У вказаній постанові зазначено, що у разі несплати штрафу у строк встановлений ст. 300-2 КУпАП, у порядку примусового виконання стягується штраф у подвійному розмірі 102000 грн.

Постановою від 06.12.2022 у справі № 712/14232/21 Шостий апеляційний адміністративний суд скасував рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022 та прийняв нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовив. Вказана постанова суду оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 08.12.2022, отримана засобами поштового зв`язку особисто позивачем 13.12.2022 (згідно відомостей Укрпошти поштове відправлення 789).

Таким чином, 13.12.2022 є датою повідомлення позивача про залишення скарги без задоволення, відтак із вказаної дати розпочав відлік п`ятнадцятиденний строк, встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП для сплати позивачем штрафу, який сплив 28.12.2022.

Суд встановив, що згідно квитанції Укрпошти № ОСОБА_1 сплатив штраф за постановою серії ВМ № 00001870 у розмірі 51000 грн 06.01.2023, тобто поза межами строку п`ятнадцятиденного строку, встановленого ч.1 ст. 307 КУпАП.

З урахуванням зазначеного та беручи до уваги імперативні приписи ст. 308 КУпАП, суд доходить висновку про наявність у державного виконавця законодавчо встановленого обов`язку стягнути з позивача подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Позивач вважає необґрунтованим стягнення з нього подвійного розміру штрафу, зазначивши, що після отримання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду він звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із клопотанням про відстрочку виконання постанови про накладення штрафу, і після отримання відмови у розстрочці, на наступний день сплатив штраф.

Надаючи оцінку вказаним доводам, суд встановив, що 21.12.2022 позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті із клопотанням про відстрочку виконання постанови про накладення штрафу. У вказаному клопотанні просив відстрочити або розстрочити сплату штрафу.

Разом з тим, суд зазначає, що КУпАП не містить положень щодо відстрочки чи розстрочки виконання постанови органом, який її виніс. Інститут відстрочки виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штраф передбачений ст. 301 КУпАП, відповідно до ч. 2 якої відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу здійснюється в порядку, встановленому законом.

Такий порядок визначено Законом № 1404-VIII.

Відповідно до ст. 33 Закону № 1404-VIII за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Таким чином, згідно ст. 33 Закону № 1404-VIII рішення про відстрочку або розстрочку виконання рішення може бути прийнято виключно судом або виконавцем.

З урахуванням зазначеного суд доходить висновку, що прийняття рішення про відстрочку або розстрочку виконавчого документа не належить до повноважень Укртрансбезпеки, у зв`язку із чим звернення позивача до вказаного органу із клопотанням від 21.12.2022 не є обставиною, що виключає обов`язок державного виконавця, встановлений ст. 308 КУпАП, здійснити стягнення з позивача подвійного розміру штрафу, визначеного у постанові про стягнення штрафу. Суд зазначає, що у спірних правовідносинах, визначальною обставиною, що впливає на стягнення подвійного розміру штрафу є обставина несплати позивачем штрафу у межах п`ятнадцятиденного строку із дня отримання постанови Шостого ААС у справі № 712/14232/21, який встановлений ч. 1 ст. 307 КУпАП.

Обставина несплати позивачем штрафу у вказаний строк підтверджено судом в ході розгляду даної справи, у зв`язку із чим у державного виконавця виник обов`язок, встановлений ст. 26 Закону № 1404-VIII, відкрити виконавче провадження з виконання постанови про накладення штрафу та здійснити його стягнення у подвійному розмірі згідно ст. 308 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд вважає зазначені доводи позивача необґрунтованими, а спірну постанову про відкриття виконавчого провадження такою, що прийнята державним виконавцем у межах повноважень, у порядку та спосіб встановлений Законом.

Крім того, відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, витрати виконавчого провадження та виконавчий збір є коштами виконавчого провадження, їх стягнення пов`язується із початком процедури здійснення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Суд встановив, що 09.01.2023 державний виконавець прийняв постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10200 грн, тобто у розмірі 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню. Постанова про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 146,30 грн містить детальний опис понесених державним виконавцем витрат у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження. Порушень Закону під час прийняття державним виконавцем вказаних постанов у ході розгляду даної справи суд не встановив.

З урахуванням зазначеного, доводи позивача про протиправність оскаржуваних постанов, під час їх прийняття, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач Соснівський відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (18000, м. Черкаси, пр-т. Хіміків, 50, ).

3) третя особа Державна служба України з безпеки на транспорті (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 09.05.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК