Справа № 240/34702/22
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/34702/22

категорія 112040100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови №ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС від 310.11.2022,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці у Житомирській області у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС від 30.11.2022 Управління Держпраці у Житомирській області про накладання штрафу в розмірі 67000 (шістдесят сім тисяч) гривень за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, видану відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). Проте, 02.11.2022 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено цивільно - правовий договір за умовами якого, остання за винагороду мала виконувати роботи з надання послуги щодо вибору та придбання алкогольних напоїв для клієнтів в кількості 5-ти послуг. Акт здавання - приймання виконаної роботи від 10.11.2022 був підписаний замовником та виконавцем. Зазначає, що оскільки між сторонами був укладений цивільно - правовий договір та закріплення цивільним законодавством свободи договору, а також законодавство не містить обов`язкових приписів у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, можна прийти до переконання, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо Форми оформлення трудових відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору. Враховуючи вказані підстави оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 31.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Додаткові пояснення позивача надійшли до суду 17.02.2023. У додаткових поясненнях позивач вказує, що у оскаржуваній постанові міститься описка у зазначенні по батькові позивача. Зазначає, що копію цивільно-правового договору було надано під час перевірки. Окрім того, позивач звертає увагу, що ані в акті перевірки, ані в оскаржуваній постанові не зазначено, на підставі яких доказів зроблено висновок, що ОСОБА_2 є найманим працівником.

До суду 01.03.2023 надійшло клопотання Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про заміну відповідача на правонаступника.

Ухвалою суду від 07.03.2023 постановлено: "Замінити відповідача у справі №240/34702/22 Управління Держпраці у Житомирській області на його правонаступника Центрально-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці".

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 12.04.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що Управлінням Держпраці у Житомирській області накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 (постанова №ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС від 30.11.2022 ) в порядку ст.265 КЗпП України згідно Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509. А саме на підставі акту перевірки територіального органу ДПС, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю. Головним управлінням ДПС у Житомирській області направлено на розгляд в Управління Держпраці наступні матеріали: - копію акта фактичної перевірки (ФОП ОСОБА_1 ) від 10.11.2022 №/ДПС-ФС; - копію цивільно-правового договору від 02.11.2022 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - копію пояснення ФОП ОСОБА_1 . Виходячи з матеріалів фактичної перевірки ГУ ДПС у Житомирській області:

1. посадовими особами ДПС зафіксовано факт реалізації товару (алкогольних напоїв) громадянкою ОСОБА_2 в магазині ФОП ОСОБА_1 ;

2. факт реалізації товару (алкогольних напоїв) громадянкою ОСОБА_2 підтверджено письмовими поясненнями від 09.11.2022 року, наданими в ході перевірки самою позивачкою, яка вказала, що була особисто присутня під час продажу алкоголю ОСОБА_2 .. ФОП ОСОБА_1 надано цивільно-правовоий договір від 02.11.2022 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Предметом даного цивільно - правового договору є надання послуг щодо вибору та придбання алкогольних напоїв для клієнтів. Жодним чином предмет цивільно-правового договору не передбачає реалізацію товару в магазині. Таким чином, фактично виконувана ОСОБА_2 робота, виходить за межі предмету цивільно-правового договору й свідчить про факт допуску позивачкою особи до продажу товару в магазині без укладення трудового договору. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив надійшла до суду 18.04.2023. Заперечуючи викладені у відзиві аргументи, позивач вказує, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву. Окрім того, позивач звертає увагу, що в оскаржуваній постанові не зазначено, на підставі яких доказів зроблено висновок про те, що ОСОБА_2 є найманим працівником, не зазначено, які обов`язки вона виконувала, яку заробітну плату отримувала, що фактично вона робила на час перевірки, з вищевказаних документів можна тільки побачити, що на момент здійсненої посадовими особами ДПС раптової перевірки (можливо незаконної) господарської діяльності Позивача. ОСОБА_2 знаходилася в приміщені магазину, ще не робить її автоматично працівником позивача, тим паче продавцем товарів, а тому позивач вважає, що дії відповідача щодо винесення постанови №ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є протиправними, а сама постанова є необґрунтованою, помилковою і незаконною та підлягає скасуванню.

Клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи документів та залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору надійшло до суду 21.04.2023.

Ухвалою суду від 24.04.2023 вирішено залучити Головне управління ДПС у Житомирській області , як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Зобов`язано Головне управління ДПС у Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`яти днів, з дня отримання даної ухвали належим чином завірені та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів) матеріали фактичної перевірки 04.11.2022 ФОП ОСОБА_1 та пояснення ФОП ОСОБА_1 від 09.11.2022

До суду 27.04.2023 надійшло заперечення позивача щодо задоволення клопотання відповідача про залучення третьої особи.

Відділом документального забезпечення суду 09.05.2023 зареєстроване клопотання третьої особи про долучення доказів.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Щодо пропуску відповідачем строку подання до суду відзиву. Термін для подання відзиву на позовну заяву становить п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем у справі вказано Управління Держпраці у Житомирській області, яке у грудні 2022 року припинило здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, а згідно ухвали суду від 07.03.2023 відповідачем є його правонаступник - Центрально-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. Станом на час розгляду адміністративної справи, відсутня інформація про дату отримання відповідачем копії ухвали від 07.03.2023, а тому і відсутні докази, що Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці пропущено строк для подання відзиву до суду.

Щодо суті спору.

З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2022 посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області було здійснено фактичну перевірку господарської одиниці - магазину суб`єкта господарської діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Перевірка здійснювалась в присутності ОСОБА_2 , посада - консультант та ФОП ОСОБА_1 .

За результатом фактичної перевірки було складено акт, у розділі 2.2.20 Додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки вказано наступне: під час проведення контрольно-розрахункової операції було придбано 1 пл. горілки Житомирський стандарт 0,25л по ціні 65,00 грн. Розрахунки провела ОСОБА_2 . Станом на 01.11.2022 повідомлення про прийняття працівника на роботу на ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_1 до органу ДПС у Житомирській області не надано. Перевіркою питання укладення з найманим працівником ОСОБА_2 трудових договорів встановлено порушення ст. 24 КЗпП України, Закону №322, а саме: 04.11.2022 ФОП ОСОБА_1 використовувала працю найманого працівника ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин (а.с. 79-79).

Акт фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 підписала. У розділі 4.1 "Зауваження до акта перевірки" міститься запис: "Немаю" та підпис ФОП ОСОБА_1 ..

У поясненнях до акта перевірки від 09.11.2022 ОСОБА_1 пояснила наступне: "На момент перевірки ОСОБА_2 надавала послуги згідно цивільно-правового договору, під час продажу алкоголю, була особисто присутня " (а.с. 75)

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Житомирській області в ході якої виявлені порушення законодавства про працю від 10.11.2022 №9884/06/25/РРО//ДПС-ФС, щодо порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, заступник начальника Управлінням Держпраці у Житомирській області встановила: порушення ст. 24 КЗпП України, в частині, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчих влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ. Перевіркою встановлено ненадання повідомлення про прийняття на роботу найманого працівника ОСОБА_2 . Станом на 04.11.2022 повідомлення до органу ДПС не подано, чим порушено статтю 24 КЗпП України.

На підставі викладених вище обставин, відповідачем 30 листопада 2022 року винесено Постанову про накладення штрафу в розмірі 67000 грн за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС від 30.11.2022

Позивач вважає таку постанову протиправною, а свої права та інтереси порушеними. Просить позов задовольнити.

Суд звертає увагу, що основним аргументом протиправності оскаржуваної постанови позивач зазначає наявність укладеного з ОСОБА_2 цивільно - правового договору за умовами якого остання за винагороду мала виконувати роботи щодо вибору та придбання алкогольних напоїв для клієнтів в кількості 5-ти послуг.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що наданий позивачем цивільно-правовий договір не передбачає реалізацію ОСОБА_2 товару в магазині.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.6 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Пунктами 3 та 4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 року №509 передбачено, що справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Відповідно до абз. 7 п. 2 Порядку накладення штрафів, підставою для накладення штрафу за порушення законодавства про працю є акт перевірки ДПС, її територіального органу у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Сторонами визнається, що Постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 30.11.2022 №ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС винесена на підставі Акта фактичної перевірки Головного управління ДПС у Житомирській області від 10 листопада 2022 року №9884/06/25/РРО//ДПС-ФС, що відповідає пункту 2 Порядку.

Судом встановлено, що оскаржувану постанову прийнято за фактом порушення позивачем ст.24 КЗпП України, а саме: допущення працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудових відносин відповідно до діючого законодавства без повідомлення центрального органу виконавчої влади.

Зважаючи на те, що акт перевірки органу ДПС, яким зафіксовано факт порушення роботодавцем законодавства про працю, є самостійною підставою для накладення штрафу, тому суд дійшов висновку, що Управління Держпраці у Житомирській області мало право прийняти постанову про накладення штрафу лише на підставі матеріалів акту фактичної перевірки від 10 листопада 2022 року №9884/06/25/РРО/ НОМЕР_1 /ДПС-ФС.

Стосовно виявлених в ході фактичної перевірки порушень, суд зазначає наступне.

Отже, визначальним для оцінки правомірності постанови віж 30.11.2022 №ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС є наявність ознак трудових правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно з статтею 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 3 березня 2020 року у справі №1540/3913/18 (провадження №К/9901/8967/19), від 08 липня 2021 року у справі №620/1223/19, від 02 серпня 2022 року у справі №807/320/18 (провадження №К/9901/15113/19).

Суд зазначає, що характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

-виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Верховний Суд у постанові від 30.01.2023 у справі № 1.380.2019.002280 та від 24.01.2023 у справі №580/3948/19 зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №127/21595/16-ц, від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 29.08.2017 у справі №587/1714/17, від 26.09.2018 у справі №822/723/17, від 13.06.2019 у справі №1840/2507/18, від 08.10.2018 у справі №553/954/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 24.10.2019 у справі №804/6962/17.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність в магазині, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та використовує працю ОСОБА_2 .

Позивачем під час фактичної перевірки та до суду надано копію цивільно-правового договору від 02.11.2022.

Предметом цивільно-правового договору є надання послуг щодо вибору та придбання алкогольних напоїв для клієнтів в кількості 5-ти послуг. Вартість однієї послуги - 350 грн. Термін дії договору з 02.11.2022 по 10.11.2022. Відповідно до п. 2 цивільно-правового договору, за виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду в розмірі 1750,00 грн. Оплата виконується не пізніше тридцяти календарних днів з дня прийняття замовником роботи за актом (а.с. 18)

Позивачем до суду надано копію акта здавання - приймання виконаних робіт від 10.11.2022 у якому вказано наступне: "Ми, ОСОБА_1 , керівник (замовник) та гр. ОСОБА_2 (викон) склали цей акт про те, що роботи згідно з цивільно-правовим договором від 02 листопада 2022 р. виконано якісно і в повному обсязі. За виконану роботу Замовник сплачує Виконавцеві винагороду у розмірі одна тисяча сімсот пятдесят грн" (а.с. 22).

У акті фактичної перевірки від 09.11.2022, який позивач підписала без зауважень, вказано "під час проведення контрольно-розрахункової операції було придбано 1 пл. горілки Житомирський стандарт 0,25л по ціні 65,00 грн, розрахунки провела ОСОБА_2 ".

Відповідно до Національного класифікатора України "Класифікатор професій ДК 003:2010", затвердженого наказом Держспоживстадарту України 28.07.2010 N327, до професій належить продавець продовольчих товарів, код професії-5220.

Завдання та обов`язки продавця продовольчих товарів передбачені в Довіднику кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 65 "Торгівля і громадське харчування" (https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v0918204-99#Text), відповідно до яких продавець продовольчих товарів, зокрема: розміщує і викладає товари за групами, видами, сортами з додержанням правил товарного сусідства; заповнює і прикріплює ярлики цін до товарів; пропонує і показує товари; пропонує взаємозамінні і нові товари: консультує покупців про властивості, смакові особливості, кулінарне призначення та харчову цінність товарів тощо; нарізає, зважує і упаковує товари; підраховує вартість покупки, перевіряє реквізити чека, видає покупку; продає безалкогольні та слабоалкогольні напої на винос, на розлив у посуд покупця, а також для споживання на місці; підраховує гроші, здає їх в установленому порядку; готує товари до інвентаризації; бере участь в оформленні прилавкових вітрин.

Зміст предмета цивільно-правового договору передбачає виконання функцій, властивих саме найманому працівнику згідно класифікатора професій, а саме "продавець продовольчих товарів" та спрямована не на досягнення кінцевого результату, а на процес виконання функцій, праця ОСОБА_2 не є юридично самостійною, а є виконанням трудової функції продавця, а, отже, вона не могла самостійно організовувати свою роботу.

З аналізу обставин, викладених у акті фактичної перевірки та обсягу та характеру послуг, окреслених в цивільно - правовому договорі від 02.11.2022, суд дійшов висновку що ОСОБА_2 фактично здійснювала трудову функцію продавця. Робота, яку вона виконувала збігається з видом економічної діяльності позивача та є роботою з обслуговування її діяльності, а саме реалізація товарів покупцям, що є підставою для укладання трудового договору.

Отже, відносини за цивільно-правовою угодою, укладеною між позивачкою та ОСОБА_2 , фактично є трудовими. При цьому оформлення таких трудових відносин шляхом підписання трудового договору, видання відповідного наказу чи розпорядження роботодавця чи уповноваженого ним органу, позивачем проведено не було.

Суд зауважує, що дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору перешкоджають реалізації права фізичної особи на працю, гарантованого Конституцією України та КЗпП України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 №413, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором, зокрема, засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Таким чином, на момент проведення фактичної перевірки позивачем допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Жодного доказу на спростування зазначених обставин позивач не надав.

Згідно абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи те, що саме факт допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору є правовою підставою для застосування до роботодавця штрафних санкцій та враховуючи встановлені обставини, зазначені в акті фактичної перевірки №9884/06/25/РРО/ НОМЕР_1 від 09.11.2022 та підтверджені матеріалами адміністративної справи, суд вважає правомірною постанову органу Держпраці від 30.11.2022 №ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС про накладення штрафу на суму 67 000,00 грн.

Щодо твердження позивача про невірно зазначене її по батькові у оскаржуваній постанові, суд відмічає, що недоліки в оформленні постанови від 30.11.2022 не є підставою для скасування законного та правомірного по суті рішення суб`єкта владних повноважень.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а, м.Житомир, 10008. РНОКПП/) про визнання протиправною та скасування постанови від 30.11.2022 №ЖИ21/9884/06/25/РРО//ДПС-ФС.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук