Справа № 620/4040/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/4040/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Грищенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України, справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправної та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФУ в Чернігівській області) звернулось до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. від 23.03.2023 у ВП №71208263.

Позов мотивовано тим, що судове рішення виконане ГУПФУ в Чернігівській області у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, законами України, тому накладення відповідачем штрафу спірною постановою є необґрунтованим.

Ухвалою судді від 01.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 08.05.2023 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ).

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав відзив на позов, у якому зазначив, що спірна постанова винесена правомірно, у зв`язку із невиконанням боржником у повному обсязі, без поважних причин, рішення суду. Розгляд справи просить проводити без його участі.

Від третьої особи надійшли пояснення по суті спору, у яких ОСОБА_1 позицію відповідача підтримав, у задоволенні позову просив відмовити та зазначив, що рішення суду по справі №620/3254/22 ГУПФУ в Чернігівській області повністю не виконано. Зокрема, позивачем не надано в повному обсязі інформацію (документи) на поданий ним запит.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви стягувача відповідачем 06.03.2023 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду (виконавчий лист від 01.08.2022 №620/3254/22). Відповідно до змісту виконавчого документу ГУПФУ в Чернігівській області зобов`язано надати відповідь на запит ОСОБА_1 від 17.02.2022 в частині, що стосується витребування розрахунків (а.с. 48-51).

Листом від 13.03.2023 ГУПФУ в Чернігівській області надіслало стягувачу копії перерахунків пенсії з 20.12.2016, з 01.05.2017, з 01.10.2017, з 01.12.2018 без обмеження максимальним розміром та помісячний розрахунок пенсії за минулий час без обмеження максимальним розміром з відрахуванням вже виплачених сум, копії перерахунків пенсії з 01.01.2016, з 01.05.2016, з 01.12.2016, з 31.03.2019 з обмеженням максимальним розміром (а.с. 13-18).

Листом від 17.03.2023 на виконання рішення суду по справі №620/3254/22 позивач надіслав ОСОБА_1 розрахунки індексаційних виплат за минулий час та розрахунок 3% річних за кожен рік невиплати пенсії за минулий час з 01.02.2016 по 31.03.2019 (а.с. 10-12).

Листом від 17.03.2023 позивач повідомив виконавчу службу про виконання рішення суду (а.с. 19).

23.03.2023 державним виконавцем складено акт, у якому зазначено про ненадання боржником доказів виконання рішення суду (а.с. 53).

23.03.2023 державним виконавцем винесена постанова про накладення на ГУПФУ в Чернігівській області штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у встановлений виконавцем строк в сумі 5100,00 грн. (а.с. 52), яка отримана позивачем 28.03.2023 (а.с. 8).

Вважаючи вказану постанову протиправною, ГУПФУ в Чернігівській області звернулось до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Відповідно до матеріалів справи предметом розгляду справи №620/3254/22 було ненадання ГУПФУ в Чернігівській області відповіді на електронне звернення ОСОБА_1 від 17.02.2022 за №ВЕБ-25001-Ф-С-22-018696 (а.с. 5-7, 58), у якому стягувач просив надати на його поштову адресу:

1. Детальний розрахунок розміру пенсії без обмеження його максимальним розміром відповідно до довідки від 28.04.2021 №101/8988 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії з 01.01.2016.

2. Детальний та помісячний розрахунок його пенсії за минулий час без обмеження його максимальним розміром з відрахуванням вже виплачених сум коштів;

3. Детальний та помісячний розрахунок індексаційних виплат пенсії за минулий час (з 01.01.2016).

4. Розрахунок 3% річних за кожний рік невиплати пенсії за минулий час з 01.01.2016 з вини ГУПФУ в Чернігівській області.

5. Детальний розрахунок пенсії (з 01.04.2019).

6. Детальний та помісячний розрахунок пенсії за минулий час без обмеження його максимальним розміром з відрахуванням вже виплачених сум коштів (з 01.04.2019).

7. Детальний та помісячний розрахунок індексаційних виплат пенсії за минулий час (з 01.04.2019).

8. Розрахунок 3% річних за кожний рік невиплати пенсії за минулий час з 01.04.2019 з вини ГУПФУ в Чернігівській області.

Виконавчим документом зобов`язано ГУПФУ в Чернігівській області надати ОСОБА_1 відповідь на його запит від 17.02.2022 в частині, що стосується витребування розрахунків.

Відповідно до матеріалів справи позивачем виконано рішення суду в частині, що стосується надання ОСОБА_1 помісячних розрахунків пенсії, вказаних у пунктах 1, 2, 5, 6 запиту.

Разом з тим, детальні помісячні розрахунки індексаційних виплат, розрахунки 3% річних за кожний рік невиплати пенсії за минулий час стягувачу надані не були. Так, долучені позивачем до листа від 17.03.2023 «розрахунки» містять загальні дані про розмір доплати пенсії після виконання рішення суду від 11.08.2021 по справі №620/7499/21. Суми індексаційних виплат за відповідні місяці та розмір 3% річних за кожний рік невиплати пенсії за минулий час у таблиці відсутні (проставлено «0»). При цьому, позивачем фактично не надано детальні помісячні розрахунки вказаних інфляційних виплат та 3% річних (первинних даних, алгоритмів чи формул розрахунків та результатів розрахунків). Крім того, у запиті стягувач просив надати розрахунки з 01.01.2016, однак складена ГУПФУ в Чернігівській області таблиця відображає дані за період з 01.02.2016.

Згідно із положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, стає незмінним (неспростовним), основні і додаткові судження (висновки) суду по суті справи стають остаточними.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, позивач, отримавши рішення суду з відміткою про набрання ним законної сили, був зобов`язаний вжити заходів щодо його добровільного виконання у спосіб, встановлений судом.

Разом з тим, ГУПФУ в Чернігівській області вказаний обов`язок не виконало ні після отримання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/3254/22, ні після отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та вищевказаних актів.

Враховуючи зазначене, суд погоджується з позицією відповідача, що на час прийняття державним виконавцем постанови про накладення штрафу було встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

У рішенні від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Згідно із частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, установлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправної та скасування постанови відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005).

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, просп. Миру, 43, м. Чернігів, 14000).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя С.В. Бородавкіна