Справа № 280/5750/22
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2023 року м.Дніпросправа № 280/5750/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 280/5750/22 (суддя Максименко Л.Я., справа розглянута за правилами спрощеного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітнього сина, ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітнього сина, ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району (далі - відповідач) в оформлені та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району взяти на облік ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщену особу з 15.08.2022, оформити та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що син позивача звернувся до відповідача з письмовою заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та видачу такої довідки. До заяви були долучені додатки, підтверджуючі його проживання в м. Мелітополі, зокрема, свідоцтво про народження № НОМЕР_1 ; картка платників податків, видане Мелітопольської ОДПІ; табель навчальних досягнень учнів за 2021-2022 навчальний рік, що підтверджує факт навчання у ліцеї № 19 Мелітопольської міської ради Запорізької області; декларація з лікарем в м. Мелітополь; правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке належить матері позивача, а також заява на виплату допомоги. Проте, 26 серпня 2022 року відповідачем було відмовлено у видачі довідки, посилаючись на Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», з підстав того, що батьки зобов`язані задекларувати чи зареєструвати місце проживання дитини. Вважає, що оскільки мати неповнолітньої дитини документована довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, то це зумовлює відсутність перепон для видачі такої ж самої довідки її сину, який не може проживати в іншому місці ніж сім`я.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року позовні вимоги позивача були задоволені.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. У скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Скаржник в апеляційній скарзі наполягає на відсутності у позивача права на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зазначає про неврахування судом, що ОСОБА_2 досяг 14-річного віку, відповідно набув право вільно обирати собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вважає, що дитина у віці 14 років може мати місце реєстрації відмінне від місця проживання батьків, тому отримання довідки внутрішньо переміщеної особи матір`ю позивача жодним чином не тягне обов`язку видачі довідки внутрішньо переміщеної особи її сину, з внесенням даних про місце реєстрації зі слів матері без наявності відповідних даних у Єдиному державному демографічному реєстрі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідач, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст.311 КАС України в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 15.08.2022 року ОСОБА_2 звернувся до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою про взяття на облік як внутрішньо переміщену особу та видачу довідки.

Листом від 26.08.2022 № Р-1128-о Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району зазначило, що інформація про місце реєстрації дитини від 14 років вноситься до бази даних ВПО виключно на підставі відомостей, які відображаються в Єдиному державному демографічному реєстрі. Отже, за відсутності такої інформації в управління не має правових підстав для видачі довідки внутрішньо переміщеної особи.

Позивач, вважаючи рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік її сина, як внутрішньо переміщеної особи, протиправним, звернулася з даним адміністративним позовом до суду в інтересах сина.

Суд дійшов висновку, що син позивача має право на отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлюються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закону №1706-VII).

У відповідності до статті 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною другою статті 1 Закону №1706-VII встановлено, що адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2ст. 4 Закону №1706-VII).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 4 Закону №1706-VII встановлено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

За приписами пунктів другого, третього статті 7 Закону №1706-VII, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи врегульований Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Згідно з пунктом 1 Порядку №509 довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підстави для відмови у видачі довідки наведені в пункті 8 Порядку №509, відповідно до якого заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли: відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону; у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення); у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку; докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Вищенаведеною нормою встановлений вичерпний перелік підстав для відмови у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи.

Так, на час звернення позивача до відповідача із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, підставою для відмови у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи стала відсутня реєстрація місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 Закону №1706-VII.

Разом з цим, абзацом третім частини першої статті 4 Закону №1706-УІІ визначено, що у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документи, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у ст.1 цього Закону, заявник має право надати докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених ст.1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо.

Отже, позивач має право надати будь-які підтверджуючі документи, що не спростовують факту його перебування на адміністративно-територіальної одиниці з якої він вимушений був переїхати, у зв`язку з обставинами зазначеними у статті 1 Закону №1706-VII.

На підтвердження перебування сина позивача на адміністративно-територіальної одиниці, з якої він був вимушений переїхати у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону України №1706-VII, позивачем надано свідоцтво про народження № НОМЕР_2 , табель навчальних досягнень за 2021-2022 навчальний рік, виданий Ліцеєм № 19 Мелітопольської міської ради Запорізької області; копію декларації №0001-Р2Н4-М1А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу у якій вказано адреса фактичного проживання пацієнта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_1 , складеної 23.03.2021. Також, згідно довідки ВПО, мати позивача ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання також за адресою АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що дитина у віці 14 років може мати місце реєстрації відмінне від місця проживання її батьків, оскільки вище вказані документи підтверджують факт проживання неповнолітнього сина позивача у м. Мелітополь.

В даному випадку, вказані документи підтверджують те, що ОСОБА_2 у спірний період часу проживав у місті Мелітополь Запорізької області, яке відноситься до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) згідно Наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75.

Тож, м. Мелітополь є місцем проживання сина позивача, з якого здійснюється внутрішнє переміщення, у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 Закону №1706-VII.

При цьому, за змістом частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Слід зауважити на тому, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №352«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. №509» було внесено зміни до пункту 4 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а саме: У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Діюче законодавство визначає альтернативні способи підтвердження факту проживання на території окупованої адміністративно-територіальної одиниці - або відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті, або шляхом надання інших доказів.

Отже, з вище викладеного вбачається, що позивачем було надано всі наявні у нього докази, що підтверджують факт проживання її сина на території м. Мелітополь, з якого здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.

В даному випадку, відповідач протиправно не взяв до уваги подані до заяви письмові докази, що підтверджують факт проживання сина позивача на території м. Мелітополь, що є підставою для взяття його на облік внутрішньо переміщених осіб відповідно до закону.

Колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 280/5750/22 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак