Справа № 380/10648/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/10648/21 пров. № А/857/4630/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Матковська З.М.,

суддя Улицький В.З.

секретар судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року (головуючий суддя Москаль Р.М., м. Львів) у справі № 380/10648/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

01.07.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (Офіс Генпрокурора) з вимогою стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №813/7874/14 в сумі 350346 грн.

Позов обгрунтовує тим, що на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/7874/14 ОСОБА_1 поновлений на посаді начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 24.10.2014; рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді суд допустив до негайного виконання. Разом з тим, відповідач прийняв наказ №556ц про поновлення ОСОБА_1 на посаді лише 14.05.2021. Позивач вказує, що рішення про його поновлення на роботі фактично виконане 14.05.2021, тому просить стягнути з відповідача середній заробіток з наступного дня після прийняття рішення у справі №813/7874/14 до часу фактичного поновлення на роботі, а саме з 06.10.2020 по 13.05.2021 в сумі в сумі 350346 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 350346 (триста п`ятдесят тисяч триста сорок шість) гривень 00 коп. Встановлено такий порядок виконання цього рішення суду: при виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку роботодавцеві слід нарахувати, утримати та перерахувати у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що 21 квітня 2020 року до Офісу Генерального прокурора надійшла постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 квітня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64933722 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року. Водночас, згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України позивачем 15 жовтня 2015 року було отримано свідоцтво за № 000271 на право зайняття адвокатською діяльністю і станом на набрання законної сили 10 лютого 2021 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року дані щодо зупинення адвокатської діяльності в реєстрі відсутні, а заняття позивачем посади прокурора несумісне із діяльністю адвоката. Право на зайняття адвокатською діяльністю було зупинене позивачем згідно з пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» лише з 14 травня 2021 року на підставі його заяви. Відтак, наказом Генерального прокурора від 14 травня 2021 року № 556 ОСОБА_1 поновлено на згаданій посаді з 24 жовтня 2014 року та не допущено порушень вимог статті 236 Кодексу законів про працю України (КЗпП). Тому підстави для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на посаді відсутні. Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково застосував розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 у сумі 2335, 64 грн. Оскільки позивач з 24 жовтня 2014 року по 14 травня 2021 року не перебував у трудових відносинах з Генеральною прокуратурою України (Офісом Генерального прокурора), то для розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду слід застосовувати розмір середньоденної заробітної плати у 830,45 грн і сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду становила би 124 567,50 грн. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

06.01.2022 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, позивач підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З урахуванням приписів ч.4 ст.229, ч.2 ст.313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду № 813/7874/14 від 05.10.2020 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №2501-ц від 23.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 24.10.2014. Стягнуто з Офісу Генерального, як правонаступника Генеральної прокуратури України, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 1234879,15 грн. (один мільйон двісті тридцять чотири тисячі вісімсот сімдесят дев`ять гривень 15 копійок) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора, як правонаступника Генеральної прокуратури України, проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст.1 Закону України «Про очищення влади».

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 17439,55 грн. суд допустив до негайного виконання.

За результатом апеляційного провадження Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 10.02.2021 змінив рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №813/7874/14 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу: стягнув з Офісу Генерального прокурора як правонаступника Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 2485431,46 грн., в решті рішення залишив без змін. В цій постанові суд апеляційної інстанції вказав, що коефіцієнт підвищення посадового окладу начальника управління в період з 06.09.2017 по 05.10.2020 становить 2,25, тому середньоденна заробітна плата становить 2335,64 грн (1038,06 х 2,25).

14.05.2021 генеральний прокурор Офісу Генерального прокурора видав наказ №556ц, відповідно до пункту другого якого поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління захисту прав і свобод громадян та інтересів держави Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 24.10.2014.

Суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення виходив із того, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2020 року у справі №813/7874/14 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді було допущене до негайного виконання, однак відповідач фактично виконав його 14 травня 2021 року. Тому час з 6 жовтня 2020 року до 13 травня 2021 року є періодом затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, що є підставою для настання відповідальності, передбаченої статтю 236 Кодексу законів про працю України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено частково, скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року, а позов задоволено частково. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі: 124567 (сто двадцять чотири тисячі п`ятсот шістдесят сім) грн 50 коп з нарахуванням, утриманням та перерахуванням у відповідні бюджети/фонди передбачених законодавством податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Постановою Верховного Суду від 21.02.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2022 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як вбачається зі змісту цієї постанови, неврахування практики Верховного Суду і незастосування пункту 10 Порядку №100 (з урахуванням постанови №1213), призвело до того, що у справі залишилася не з`ясованою кількість робочих днів у період з 06 жовтня до 12 грудня 2020 року та з 12 грудня 2020 року до 14 травня 2021 року, без чого неможливо здійснити правильний розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Верховний суд наголосив, що під час нового розгляду суду необхідно об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та здійснити розрахунок суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у відповідності до правил Порядку №100 (з урахуванням постанови №1213).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з статтею 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (Порядок №100).

Відповідно до пункту 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

За змістом пунктом 10 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100», яка набрала чинності 12 грудня 2020 року, у Порядку №100 виключено пункт 10.

Апеляційний суд зазначає, що розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 станом на дату поновлення на посаді в сумі 2335,64 грн. визначено в рішенні суду №813/7874/14 у спорі між тими ж сторонами, що набрало законної сили, тому не потребує доказування. Рішення суду №813/7874/14 від 05.10.2020 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді суд допустив до негайного виконання. Фактично рішення суду про поновлення позивача на посаді виконане 14.05.2021, що підтверджується копією наказу №556ц від 14.05.2021. Отже, період з 06.10.2020 по 13.05.2021 є періодом затримки виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді. Відтак, апелянт повинен виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу через затримку виконання рішення суду з 06.10.2020 по 13.05.2021 включно (150 робочих дні), що складає 350346 грн. (150 х 2335,64 грн.).

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 380/10648/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 08 травня 2023 року.