Справа № 520/4368/22
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09.05.2023 р. справа № 520/4368/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) осіб справу за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, громадянин) до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - владний суб`єкт, Військова частина), третя особа - Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до виплати компенсації, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 з приводу ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів за платежами по рішенню суду у справі №520/11333/21; 2) зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за платежами по рішенню суду у справі №520/11333/21

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що оплата часу служби не у повному обсязі спричинила затримку у виплаті належних платежів і зумовила виникнення правової підстави для виплати компенсації втрати частини доходу.

Відповідач був сповіщений про розгляд справи належно та завчасно, але обов`язку із подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не виконав.

Ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 14.111.2022р. та від 29.03.2023р. від учасників справи були витребувані докази про обставини, котрі входять до предмету доказування у спорі.

18.04.2023р. та 25.04.2023р. від представника Міністерства оборони України до суду надійшли письмові пояснення, де викладена правова позиція стосовно відсутності підстав для задоволення позову.

Суд, вивчивши доводи позову, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник проходив публічну військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 , звідки був звільнений в запас і виключений зі списку особового складу та з усіх видів забезпечення з 13.05.2019р.

Індексація грошового забезпечення військовослужбовця заявнику за період 23.06.2017 року по 28.02.2018 р. при звільненні виплачена не була.

Спір між заявником та Військової частиною НОМЕР_1 з приводу виплати згаданої індексації був вирішений рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.10.2021р. по справі №520/11333/21.

Дане судове рішення було виконано шляхом проведення на користь заявника виплати індексації 28.01.2022 року.

Ця обставина підтверджується довідкою АТ КБ "Приватбанк" від 19.02.2022р.

Окрім того, ця обставина була визнана Міністерством оборони України у тексті відповідного процесуального документа.

Стверджуючи про протиправність управлінського волевиявлення суб"єкта владних повноважень з приводу невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою грошового забезпечення військовослужбовця за епізодом індексації грошового забезпечення, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті і перевіряючи відповідність закону оскарженого діяння владного суб`єкта, суд зазначає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України проголошено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізми індексації грошових доходів населення та компенсації втрати частини доходів громадян у зв`язку з порушенням строків виплати запроваджені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», спрямовані на досягнення однієї і тієї ж мети, застосовуються з однієї і тієї ж причини.

Виплата військовослужбовцям індексації грошового забезпечення прямо передбачена ч.3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За визначенням ч.ч.1, 6 ст.2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частинами 1, 2, 6 статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Таким чином, індексація грошового забезпечення військовослужбовця є складовою частиною грошового забезпечення у якості збільшення арифметичного значення відповідного платежу - компоненту структури винагороди, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, так як належить до основних державних гарантій щодо оплати праці.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" передбачено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Суд вважає, що проведення виплат на виконання рішень суду не змінює правової природи та характеру тих правовідносин, у яких виник спір як правовідносин з приводу оплати праці, тобто проведення регулярних, постійних та систематичних виплат коштів на користь фізичної особи - громадянина.

Саме такий правовий висновок з приводу юридичної природи індексації як регулярного систематичного платежу у сфері оплати праці (служби) викладений у постанові Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі №638/9697/17.

З урахуванням обставини проведення виплати на користь заявника індексації саме за рішенням суду (а не унаслідок власного вільного та невимушеного волевиявлення) слід вважати доведеним факт існування вини у діянні Військової частини з приводу виплати індексації грошового забезпечення заявника.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

У силу ч. 2 ст. 2 цього закону під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Суд зазначає, що з урахуванням правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020р. у справі №815/1226/18 та постанови Верховного Суду від 30.07.2020р. у справі №461/5775/16-а положення ст.2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у силу ч.5 ст.242 КАС України слід тлумачити як відсутність будь-яких правових перепон для цього.

Оскільки факт отримання позивачем виплат з індексації грошового забезпечення (як складової регулярного щомісячного платежу) із затримкою внаслідок протиправного діяння владного суб`єкта було встановлено судовим рішення, то суд у даному конкретному випадку не знаходить правових підстав для звільнення владного суб`єкта від виконання обов`язку за ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

Між тим, у ході розгляду справи відповідач як владний суб`єкт не подав до суду доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого волевиявлення.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

Правові позиції Верховного Суду з приводу ознак протиправної бездіяльності субєкта владних повноважень були сформульовані у постанові від 03.06.2020р. по справі №464/5990/16-а та у постанові від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 і полягають, зокрема, у тому, що це зовнішня форма поведінки (діяння) органу у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих й обов`язкових дій) у межах компетенції суб`єкта владних повноважень за умов реальної здатності реалізувати повноваження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку має місце подія несвоєчасної виплати суб`єктом владних повноважень грошового забезпечення діючого військовослужбовця та виплати боргу поза межами установлених законодавством строків.

Тому позов належить задовольнити, а компенсація втрати частини доходів підлягає обчисленню за увесь строк затримки (тобто від календарної дати, наступної за датою, коли згідно із законом мусила відбутись виплата до календарної дати, попередньої дати погашення боргу).

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст. 139 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 з приводу не нарахування і не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за платежами по судовому рішенню у справі №520/11333/21.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ; місцезнаходження - АДРЕСА_2 ) компенсації втрати частини доходів у порядку Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за платежами по судовому рішенню у справі №520/11333/21.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко