Справа № 240/5972/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/5972/23
категорія 111020300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області до Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості,
Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі позивач, ГУ ДПС у Житомирській області) звернулося у суд з позовом про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач, ФОП ОСОБА_1 ) податкової заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 252864,74 грн з єдиного податку фізичних осіб. З метою стягнення податкового боргу, відповідачу направлено податкову вимогу. Оскільки податковий борг відповідачем добровільно не погашений та податкова вимога, у спосіб установлений податковим законодавством, не відкликана, позивач, як орган стягнення, просить суд прийняти рішення про стягнення з відповідача суми податкового боргу.
Ухвалою суду від 27 березня 2023 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
Однак, відзив на позов станом на дату прийняття цього рішення до суду не надійшов.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 01 травня 2023 року у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження відмовлено.
На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ФОП ОСОБА_1 є платником податків та перебуває на обліку в ГУ ДПС у Житомирській області.
За відповідачем рахується податковий борг з єдиного податку фізичної особи підприємця.
Оскільки, податковий обов`язок щодо сплати сум грошових зобов`язань у встановлений законодавством строк відповідачем виконаний не був, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі ПК України).
Так, ПК України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно положень розділу XIV ПК України платники єдиного податку зобов`язані самостійно сплачувати єдиний податок у визначені законодавством розмірі та строк.
Згідно з положеннями підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно із положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з пунктами 59.1, 59.5 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України визначено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.
У такому випадку, як встановлено пунктом 60.2 статті 60 ПК України, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення податкового боргу у повному розмірі.
Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95-99 ПК України (в редакції чинній на дату подання позовної заяви).
Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності -шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК України).
Право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.
Отже, предметом доказування при розгляді судом адміністративного позову за зверненням податкового органу про стягнення сум податкового боргу є з`ясування судом обставин про надіслання (вручення) платнику податків податкової вимоги про сплату податкового боргу та про безперервність податкового боргу відповідача у період з дати виникнення податкового боргу, про що зазначено у податковій вимозі, по дату звернення податкового органу з позовом до суду про стягнення такого боргу.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 листопада 2020 року у справі № 520/2893/19, від 31 березня 2020 року у справі № 813/1718/15, від 25 лютого 2020 року у справі № 1340/5767/18, від 09 квітня 2019 у справі № 822/2695/16.
Проаналізувавши інформацію, наведену у зазначеній картці платника податків, суд установив, що в період до 07 вересня 2021 року за відповідачем рахувалась податкова заборгованість, яка була нею сплачена.
Так як у відповідача в подальшому знову виник податковий борг, порядок вжиття контролюючим органом заходів щодо його погашення розпочинається спочатку шляхом, зокрема, формування та направлення відповідачу нової податкової вимоги у відповідності до статті 59 ПК України.
Суду не подано доказів формування та надіслання (вручення) податковим органом відповідачу нової податкової вимоги щодо податкового боргу, який виник у відповідача починаючи з 19 листопада 2021 року і такі відсутні у матеріалах справи.
З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку, що вимога ГУ ДПС у Житомирській області про стягнення з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу не підлягає задоволенню, оскільки після направлення податкової вимоги сума заборгованості була погашена платником податків, а за наслідками виникнення нової суми заборгованості, податкова вимога на виконання приписів ПК України відповідачу не направлена.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Виходячи із законодавчих приписів та встановлених обставин справи в їх сукупності суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову Головному управлінню Державної податкової служби у Житомирській області відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис