Справа № 320/2550/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року справа №320/2550/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення, дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просить суд:

- визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновити цей строк;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області №Ф-4464-51 від 07.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) як платника єдиного внеску загальної суми боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 6990,38 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області № від 25.11.2021 про застосування до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 1354,51 грн., з яких штраф у розмірі 979,54 грн. та пеня 374,97 грн.;

- визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Київській області щодо нарахування ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) як платнику єдиного внеску) податкового боргу за період 4 кварталу 2019 року, 1-4 кварталів 2020 року зі сплати єдиного внеску в загальній сумі 10290,38 грн. та зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Київській області скасувати це нарахування.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач як фізична особа-підприємець не зареєстрований, у 2017-2020 роках останнім подавались декларації про доходи та відповідно сплачувались податки, в тому числі і єдиний внесок. Також, позивач наголошує, що у 2020 році працював найманим працівником на ТОВ «Кег-Тепло», яке і сплачувало єдиний внесок за позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 24.03.2022. Витребувано докази від сторін.

Також у вказаній ухвалі зазначено, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Київській області від 07.11.2020 №Ф-4464-51 про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 6990,38 грн. буде вирішено судом після надходження до суду від відповідача доказів надіслання позивачу вимоги від 07.11.2020 №Ф-4464-51 про сплату боргу (недоїмки), які наявні у відповідача і підлягають витребуванню від нього.

24.06.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що незважаючи на те, що позивач не займався незалежною професійною діяльністю в якості адвоката та не отримував жодного прибутку, з 01.01.2017 був зобов`язаний нараховувати та сплачувати ЄСВ, оскільки у вказаний період був зареєстрований як самозайнята особа, яка проводить незалежну професійну діяльність у сфері юридичної практики. Також у відзиві відповідач просив суд залишити позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги від 07.11.2020 №Ф-4464-51, оскільки, на думку відповідача, позивачем пропущено строк звернення до суду в цій частині позовних вимог.

Судові засідання неодноразово відкладались через клопотання сторін та для надання часу для подачі додаткових доказів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 повторно витребувано докази та нові докази у справі від відповідача.

27.07.2022 відповідачем до суду подані витребувані докази.

18.08.2020 позивачем до суду подані пояснення щодо клопотання про залишення позову без розгляду та пояснення щодо доводів відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2020 №Ф-4464-51.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 витребувано докази у справі від Переяславської міської ради та від відповідача.

04.10.2022 відповідачем подані додаткові пояснення.

У судовому засіданні 04.10.2022 суд перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

05.10.2022 від відповідача до суду надійшли витребувані докази.

13.10.2022 на виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2022 Виконавчим комітетом Переяславської міської ради надано належним чином завірену копію реєстраційної справи №77 фізичної особи підприємця ОСОБА_1 . Також, повідомлено, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 як фізична особа підприємець був зареєстрований 15.03.2016, підприємницьку діяльність припинено 20.01.2017. Інформація про повторну реєстрацію позивача як фізичної особи підприємця відсутня.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 з 15.03.2016 по 20.01.2017 був зареєстрований та перебував на обліку в ГУ ДПС у Київській області як фізична особа-підприємець.

Позивач набув право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 09.02.2017, на підставі якого видано відповідне свідоцтво серії КС №5917/10.

З 13.02.2017 позивач зареєстрований як самозайнята фізична особа, що здійснює незалежну професійну діяльність адвокат на загальній системі оподаткування.

03.12.2021 позивач отримав рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області № від 25.11.2021 про застосування до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) штрафних санкцій за період з 03.05.2018 по 28.12.2019 та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 1354,51 грн., з яких штраф у розмірі 979,54 грн. та пеня 374,97 грн. (т.1, а.с.24-25).

14.01.2022 позивачем отримано лист відповідача від 16.12.2021 №52246/6/10-36-13-05 у відповідь на адвокатський запит, з якого позивач дізнався, що за ним обліковується борг з єдиного внеску у розмірі 10290,38 грн. та про наявність податкової вимоги від 07.11.2020 №Ф-4464-51.

Судом встановлено, що 07.11.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4464-51, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2020 складає 6990,38 грн. (з них 6990,38 грн. - недоїмка; 0 грн. - штраф; 0 грн. - пеня) (т.1, а.с.119).

Вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2020 №Ф-4464-51 направлено на податкову адресу позивача рекомендованою поштовою кореспонденцією, проте рекомендована поштова кореспонденція повернулась на адресу контролюючого органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання" 18.01.2021 (т.1, а.с.159-160).

У позовній заяві позивач зазначає, що 03.12.2021 він отримав рекомендоване поштове відправлення №991 із рішенням ГУ ДПС у Київській області № від 25.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 1354,51 грн. Вказує, що із вказаного рішення неможливо було встановити факт наявності боргу зі сплати єдиного внеску, його розміру, періоду нарахування, у зв`язку з чим адвокатом в інтересах позивача здійснено запит до відповідача щодо надання інформації. Після отримання 14.01.2022 позивачем листа від ГУ ДПС у Київській області від 16.12.2021 №52246/6/10-36-13-05, наданого у відповідь на адвокатський запит, позивач дізнався про існування податкового боргу з єдиного внеску. До цього часу позивач не знав про існування вимоги від 07.11.2020 №Ф-4464-51, не отримував її поштою або в інший спосіб.

На підтвердження вказаного позивачем до позовної заяви додано, зокрема, копії рішення ГУ ДПС у Київській області від 25.11.2021 № разом із трекінгом із сайту Укрпошти з фотокопією конверту, запиту адвоката від 09.12.2021 №160, листа ГУ ДПС у Київській області від 16.12.2021 №52246/6/10-36-13-05.

Також судом встановлено, що 07.02.2020 Головним управлінням ДПС у Київській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4464-51, відповідно до якої заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2020 складає 695,08 грн. (з них 695,08 грн. - недоїмка; 0 грн. - штраф; 0 грн. - пеня) (т.1, а.с.122).

Позивач, не погоджуючись із вказаною вимогою, оскаржив її в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби України від 06.04.2020 №12287/6/99-00-08-06-01-06 вимогу ГУ ДПС у Київській області від 07.11.2020 №Ф-4464-51 залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення (т.1, а.с.36-38).

Вважаючи вимогу від 07.11.2020 №Ф-4464-51, рішення від 25.11.2021№ та дії відповідача щодо нарахування боргу зі сплати ЄСВ в сумі 10290,38 грн. протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту Закон №2464-VI).

За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з частиною п`ятою статті 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Частина восьма статті 9 №2464-VI встановлює, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок.

Частиною 11 статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нарахування штрафу і пені за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків передбачено статтею 25 Закону №2464-VI.

Так, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина 10 вказаної норми).

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція).

Згідно з пунктами 1, підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Згідно з частиною 11статті 25 Закону №2464-VI до платників, визначених підпунктами 1 - 4, 6 та 7 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум;

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу 3 частини восьмої статті 9 у редакції, яка діяла до 31 грудня 2017 року, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому в редакції статті 9 Закону №2464-VI, яка діє з 01 січня 2018 року, встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності, незалежно від факту отримання доходу.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статі 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (частина третя статті 9 Закону №2464-VI).

Пункт 7 частини першої статті 13 Закону №2464-VI передбачає, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

За правилами частин першої-четвертої статті 25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця або провадження такою особою, зокрема незалежної професійної адвокатської діяльності Законом № 2464 не врегульовано.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86203700) зазначив, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

У зазначеній справі № 440/2149/19 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний підхід, на переконання суду, слід застосовувати і щодо осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Отже, правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові, підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Крім того, у Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №824/509-19-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 88062063) зазначив, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Суд звертає увагу, що у постановах Верховного Суду від 12.07.2019 у справі №813/753/18 та від 05.05.2020 у справі №813/933/17 висловлено позицію, що визначальним для вирішення справи є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати позивачем єдиного соціального внеску на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме зворотного боку облікової картки платника єдиного соціального внеску.

Так, згідно рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області № від 25.11.2021 до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) застосовано штраф у розмірі 979,54 грн. за період з 03.05.2018 по 28.12.2019 та нараховано пеню 374,97 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 1354,51 грн. (т.1, а.с.24-25).

З розрахунку штрафної санкції до вказаного рішення (т.1, а.с.8, 43) вбачається:

дата операції: 25.06.2018-03.05.2018, документ: 07.02.2018, період пені: 03.05.2018-25.06.2018, сума: 38,02 грн.;

дата операції: 01.07.2019-20.04.2019, документ: 19.04.2019, період пені: 20.04.2019-01.07.2019, сума: 50,92 грн.;

дата операції: 09.10.2018-20.07.2018, документ: 19.07.2018, період пені: 20.07.2018-09.10.2018, сума: 57,73 грн.;

дата операції: 18.10.2019-20.07.2019, документ: 19.07.2019, період пені: 20.07.2018-18.10.2019, сума: 63,40 грн.;

дата операції: 18.01.2019-20.10.2018, документ: 19.10.2018, період пені: 20.10.2018-18.01.2019, сума: 63,81 грн.;

дата операції: 08.04.2019-22.01.2019, документ: 21.01.2019, період пені: 22.01.2019-08.04.2019, сума: 53,77 грн.;

дата операції: 28.12.2019-22.10.2019, документ: 21.10.2019, період пені: 22.10.2019-28.12.2019, сума: 47,32 грн.;

дата операції: 18.10.2019-20.07.2019, документ: 19.07.2019, кількість днів: 91, сума: 139,34 грн.;

дата операції: 18.01.2019-20.10.2018, документ: 19.10.2018, кількість днів: 91, сума: 140,24 грн.;

дата операції: 09.10.2018-20.07.2018, документ: 19.07.2018, кількість днів: 82, сума: 140,80 грн.;

дата операції: 08.04.2019-22.01.2019, документ: 21.01.2019, кількість днів: 77, сума: 139,67 грн.;

дата операції: 01.07.2019-20.04.2019, документ: 19.04.2019, кількість днів: 73, сума: 139,51 грн.;

дата операції: 28.12.2019-22.10.2019, документ: 21.10.2019, кількість днів: 68, сума: 139,18 грн.;

дата операції: 25.06.2018-03.05.2018, документ: 07.02.2018, кількість днів: 54, сума: 140,80 грн.

Отже періодом, за який позивачу було нараховано штраф у розмірі 979,54 грн. та пеню у розмірі 374,97 грн. за несвоєчасне перерахування ЄСВ, є період з 03.05.2018 по 28.12.2019.

Згідно наданого відповідачем розрахунку, наведеного у відзиві, щодо виникнення недоїмки за вимогою від 07.11.2020 №Ф-4464-51 про сплату боргу:

20.01.2020 нараховано єдиний внесок за IV квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн., фактично сплачено 0,00 грн. Сума недоїмки 695,08 грн;

21.04.2020 нараховано єдиний внесок за I квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн., фактично сплачено 0,00 грн. Сума недоїмки 2733,20 грн.;

20.07.2020 нараховано єдиний внесок за II квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн, фактично сплачено 0,00 грн. Сума недоїмки 3812,26 грн.;

19.10.2020 нараховано єдиний внесок за III квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн, фактично сплачено 0,00 грн. Сума недоїмки 6990,38 грн.

Отже заборгованість позивача зі сплати ЄСВ станом на 31.10.2020 згідно оскаржуваної вимоги виникла за період нарахування ЄСВ за період IV квартал 2019 року, І, ІІ, ІІІ квартали 2020 року.

В матеріалах справи наявна інтегрована картка платника позивача з 07.02.2018, з якої вбачається:

07.02.2018 року платником сплачено ЄСВ за 2017 рік в сумі 8448,00 грн., переплата склала 8448,00 грн.

09.02.2018 нараховано єдиний внесок за січень 2017 року в сумі 704,00 грн., сума переплати склала 7744,00 грн.

23.03.2018 року платником сплачено ЄСВ за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн., сума переплати склала 10201,18 грн.

19.04.2018 нараховано єдиний внесок за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

02.05.2018 нараховано єдиний внесок за 2017 рік 8448,00 грн., сума боргу склала 704,00 грн.

25.06.2018 платником сплачено 2457,28 грн. за ІІ квартал 2018 року, сума переплати склала 1753,18грн.

19.07.2018 нараховано єдиний внесок за II квартал 2018 року 2457,18 грн., сума боргу склала 704,00 грн.

09.10.2018 року платником сплачено 2460,00 грн. за III квартал 2018 року, сума переплати склала 1756,00 грн.

19.10.2018 нараховано єдиний внесок за III квартал 2018 року 2457,18 грн., сума недоїмки склала 701,18 грн.

18.01.2019 платником сплачено 2460,00 грн. за IV квартал 2018року, сума переплати склала 1758,82 грн.

21.01.2019 нараховано єдиний внесок за IV квартал 2018 року 2457,18 грн., сума недоїмки склала 698,36 грн.

08.04.2019 платником сплачено 2755,00 грн. за І квартал 2019 року, сума переплати склала 2056,64 грн.

19.04.2019 нараховано єдиний внесок за І квартал 2019 року 2754,18 грн., сума недоїмки склала 697,54 грн.

01.07.2019 платником сплачено 2755,00 грн. за II квартал 2019 року, сума переплати склала 2057,46 грн.

19.07.2019 нараховано єдиний внесок за II квартал 2019 року 2754,18 грн., сума недоїмки склала 696,72 грн.

18.10.2019 платником сплачено 2755,00 грн. за III квартал 2019 року, сума переплати склала 2058,28 грн.

21.10.2019 нараховано єдиний внесок за III квартал 2019 року 2754,18 грн., сума недоїмки склала 695,90 грн.

28.12.2019 року платником сплачено 2755,00 грн. за IV квартал 2019 року, сума переплати склала 2059,10 грн.

20.01.2020 нараховано єдиний внесок за IV квартал 2019 року 2754,18 грн., сума недоїмки склала 695,08 грн.

21.04.2020 нараховано єдиний внесок за І квартал 2020 року 2078,12 грн., сума недоїмки склала 2733,20 грн.

20.07.2020 нараховано єдиний внесок за II квартал 2020 року 1039,06 грн., сума недоїмки склала 3812,26 грн.

19.10.2020 нараховано єдиний внесок за III квартал 2020 року 3178,12 грн., сума недоїмки склала 6990,38 грн.

19.01.2021 нараховано єдиний внесок за IV квартал 2020 року 3300,00 грн., сума недоїмки склала 10290,38 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що у 2017-2020 роках позивачем подавались декларації про майновий стан та доходи (копії декларацій містяться в матеріалах справи).

Матеріали справи містять докази, що позивач у 2017 році був самостійним платником єдиного внеску відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI та те, що позивачем було отримано доходів від адвокатської діяльності у 2017 році, самостійно нараховано ЄСВ за 2017 рік та сплачено його.

Зокрема, за даними декларації за 2017 рік (т.1, а.с.39-44), яка подана 07.02.2018, дохід від адвокатської діяльності задекларовано в сумі 38400 грн., нараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 6912 грн., військовий збір у розмірі 576,00 грн., ЄСВ 8448 грн., на підтвердження оплати позивачем подано квитанції від 07.02.2018 (т.1, а.с.45).

Тобто позивачем своєчасно сплачено ЄСВ за 2017 рік.

Також, вказане підтверджується відомостями з інтегрованої картки платника (далі ІКП) за 2018 рік (т.1, а.с.116).

При цьому, з ІКП позивача вбачається, що 09.02.2018 позивачу нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік з терміном сплати 09.02.2018 року у розмірі 704,00 грн.

Відповідач у відзиві стверджує, що 09.02.2018 позивачу нараховано ЄСВ у сумі 704,00 грн. за січень 2017 року.

Судом встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 як фізична особа підприємець був зареєстрований 15.03.2016, підприємницька діяльність припинена 20.01.2017.

З огляду на викладене вбачається, що податковим органом нараховано позивачу суму єдиного внеску за рік (2017) з терміном сплати 09.02.2018 року у розмірі 704,00 грн., як фізичній особі підприємцю, в свою чергу, позивачем самостійно подано декларацію за 2017 рік, дохід від адвокатської діяльності задекларовано в сумі 38400 грн., нараховано, зокрема, ЄСВ 8448 грн. (704 гривні за один місяць), та відповідно було сплачено ЄСВ, що підтверджується матеріалами справи.

Отже відповідачем здійснювалося подвійне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як фізичній особі-підприємцю та як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність протягом січня 2017 року.

Судом встановлено, за даними декларації за 2018 рік, яка подана 24.04.2019 (т.1, а.с.48-49), дохід від адвокатської діяльності не задекларовано, проте ЄСВ визначено позивачем самостійно із мінімальної бази нарахування в сумі 9834,36 грн., які сплачені згідно квитанцій від 23.03.2018 у сумі 2457,18 грн., 25.06.2018 у сумі 2457,18 грн., 09.10.2018 у сумі 2460,00 грн., 18.01.2019 у сумі 2460,00 грн. (т.1, а.с.51-54).

Тобто позивачем своєчасно сплачено ЄСВ за 2018 рік у розмірі мінімального страхового внеску.

При цьому, з копії трудової книжки (т.1, а.с.22) вбачається, що з 15.03.2018 по 31.10.2018 позивач працював у Центрі надання соціальних послуг та соціальної інтеграції на посаді юрисконсульта.

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5, а.с.17) міститься позначка про сплату роботодавцем позивача страхових внесків, а саме: за 2018 рік - 93349,88 грн.

За даними декларації за 2019 рік, яка подана 05.03.2021 (т.1, а.с.55-59) дохід від адвокатської діяльності не задекларовано, проте ЄСВ визначено позивачем самостійно із мінімальної бази нарахування в сумі 11020 грн., які сплачені згідно квитанцій від 08.04.2019 у сумі 2755,00 грн., 01.07.2019 у сумі 2755,00 грн., 18.10.2019 у сумі 2755,00 грн., 28.12.2019 у сумі 2755,00 грн. (т.1, а.с.60-63).

При цьому, з копії трудової книжки вбачається, що з 01.10.2019 по день звернення до суду позивач працює директором в ТОВ «КЕГ-ТЕПЛО» (т.1, а.с.22).

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5, а.с.17) міститься позначка про сплату роботодавцем позивача страхових внесків, а саме: за жовтень 2019 рік 6300,00 грн.; за листопад 2019 рік 8100,00 грн.; за грудень 2019 рік 8100,00 грн.

Наведене свідчить про своєчасність нарахування та сплати ЄСВ за 2019 рік.

За даними декларації за 2020 рік, яка подана 05.03.2021 дохід від адвокатської діяльності не задекларовано (т.1, а.с.67).

При цьому, в матеріалах справи наявна довідка ТОВ «КЕГ-ТЕПЛО» від 18.01.2021 №3 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, яка видана позивачу, з якої вбачається, що ТОВ «КЕГ-ТЕПЛО» сплатило за позивача страхові внески (ЄСВ) за 2019 рік 4950,00 грн., за 2020 рік 16236,00 грн., за 2021 рік 22974,73 грн. (т.1, а.с.69).

Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (індивідуальні відомості про застраховану особу, форма ОК-5, а.с.14-20) міститься позначка про сплату роботодавцем позивача страхових внесків, а саме: з січень-вересень 2019 року за 0 днів - 0 грн.; жовтень 2019 року за 31 день 6300,00 грн.; листопад 2019 року за 30 днів 8100,00 грн.; грудень 2019 року за 31 днів 8100,00 грн.; за 2020 рік сплачено 73800,00 грн.; за 2021 рік 104430,51 грн.

Таким чином, оскільки позивач припинив діяльність як фізична особа підприємець за КВЕД 69.10 (діяльність у сфері права) 20.01.2017 та продовжував діяльність як самозайнята особа адвокат, судом встановлено подвійне нарахування ЄСВ позивачу за січень 2017 року як самозайнятій особі та як фізичній особі-підприємцю, відповідно, як вбачається з ІКП позивача, саме з подвійним нарахуванням ЄСВ за січень 2017 року пов`язане виникнення боргу, який в результаті сплати позивачем ЄСВ перетворився в недоїмку, на яку відбулось нарахування пені.

Разом з тим, як встановлено судом вище, позивачем за 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки було сплачено у строки та в розмірах, передбачених законодавством ЄСВ та те, що роботодавцем позивача, на якого покладено обов`язок по утриманню та перерахуванню до бюджету суми єдиного внеску, за періоди: з 15.03.2018 по 31.10.2018, з 01.10.2019 по 31.12.2021 було сплачено ЄСВ в розмірі, не меншому ніж мінімальний.

Проте, з ІКП позивача вбачається, що відповідачем було нараховано ЄСВ за період загалом з 01.10.2019 по 31.12.2020 (4 квартал 2019 року, 1-4 квартали 2020 року) у сумі 10290,38 грн.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем доходів від адвокатської діяльності за вказаний період, тому позивач в період з 01.10.2019 по 31.12.2020 не був самостійним платником єдиного внеску відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI.

Таким чином, в межах даної справи судом встановлено неправомірне нарахування позивачу податковим органом ЄСВ як фізичній особі-підприємцю за січень 2017 року, оскільки позивачем було нараховано та сплачено ЄСВ за січень 2017 року як особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем.

Також судом встановлено неправомірне нарахування позивачу податковим органом ЄСВ за IV квартал 2019 року, І, ІІ, ІІІ та IV квартали 2020 року, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у вказаний період, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що підтверджується довідкою форми ОК-5 та виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як самозайнятою особою, яка провадить господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області скасувати спірні нарахування, суд зазначає таке.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5 (що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 за №321/35943).

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку №5 інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу.

Пунктом 2 підрозділу 13 розділу ІV Порядку №5 передбачено, що на підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення. У разі якщо за результатами судового оскарження нарахована сума у повному обсязі скасовується, то в ІКП відображення облікових показників щодо поновлення такої суми не проводиться.

Суд вважає, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування в інтегрованій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Верховний Суд неодноразово (зокрема, але не виключно, у постановах від 19 лютого 2019 року (справа №825/999/17) та від 26 лютого 2019 року (справа №805/4374/15-а), від 17 червня 2021 року (справа № 520/7599/19), від 25 березня 2021 року (справа №280/4506/18), від 02 червня 2022 року (справа №360/2838/20), від 28 жовтня 2022 року (справа № 200/5487/21) вказував, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, належним способом захисту, що відновить порушені права, є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії по відображенню/коригуванню у особовій картці платника податків дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, в тому числі, і шляхом виключення неправомірно нарахованих і відображених сум.

Частина перша статті 2 КАС України встановлює, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Усталеною є практика Верховного Суду, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має водночас як забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання, так і бути адекватним фактичним обставинам справи, а також узгоджуватися з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та у спосіб, що передбачені законом.

Враховуючи викладене, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області внести зміни до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення з обліку відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 10290,38 грн., нарахованого за IV квартал 2019 року, І, ІІ, ІІІ та IV квартали 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування законних підстав для нарахування позивачу боргу з ЄСВ, а тому, на думку суду, відповідачем не доведено належним чином факт наявності у позивача боргу з єдиного соціального внеску.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. згідно квитанцій від 20.01.2022 0.0..1 (т.1, а.с.10).

Отже сплачений позивачем судовий збір у загальному розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області на користь позивача.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо нарахування ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) як платнику єдиного внеску боргу (недоїмки) з єдиного внеску за період 4 квартал 2019 року, 1-4 квартали 2020 року зі сплати єдиного внеску в загальній сумі 10290,38 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Київській області №Ф-4464-51 від 07.11.2020.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 25.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

5. Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області внести зміни до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шляхом виключення з обліку відомостей про наявність боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 10290,38 грн.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44096797; адреса місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5А) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суджу складено 28.04.2023.

Суддя Кушнова А.О.