Справа № 360/7235/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року справа №360/7235/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 360/7235/21 (головуючий І інстанції В.С. Шембелян ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач-2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.11.2021 № 22 про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи з 19.09.1973 по 23.04.1974 в Ворошиловградському Емальзаводі ім. Артема та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за періоди роботи з 01.01.1985 по 31.12.1995 на підставі архівних довідок від 21.10.2021року №03-28/11736 та від 11.10.2021 №03-28 11735 виданих архівним управлінням адміністрації міста Луганськ та виплатити заборгованість з урахуванням раніше сплачених сум.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №22 від 12.11.2021 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою від 11.11.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи з 19.09.1973 по 23.04.1974 та здійснити перерахунок пенсії за його заявою від 11.11.2021, з урахуванням довідок №03-28/11813, 11814 від 29.10.2021, №03-28/11735, №03-28/11736 від 11.10.2021 та правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не може бути належним відповідачем по справі, оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії, яке оскаржує позивач у своїй позовній заяві виносив інший пенсійний орган - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Також зазначає, що обов`язковою умовою для перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за період по 30 червня 2000 року є наявність первинних документів, які підтверджують нараховані суми заробітної плати, які не були додані позивачем до заяви про перерахунок пенсії. Відсутність первинних документів, на підставі яких видається довідка про заробітну плату, не дає право для врахування довідки при проведенні перерахунку пенсії. Тому підстави для проведення перерахунку пенсії на підставі довідок №03-28/11735, №03- 28/11736 від 11.10.2021 відсутні. Крім того, суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою відповідно до довідки від 03.11.2015 №917009858, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за віком з 18.11.2015 року.

Пенсія позивачу призначена на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із досягненням пенсійного віку 60 років та наявністю страхового стажу 27 років 10 місяців 18 днів, що підтверджується формою РС-право та протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії.

Як вбачається із форми РС-право позивачу зараховано такі періоди трудової діяльності: 04.05.1974 31.05.1976 військова служба строкова; 06.08.1976 30.05.2001; 03.07.2001 27.06.2002 безробіття.

При цьому відповідачем не зараховано до стажу роботи період трудової діяльності позивача з 19.09.1973 по 23.04.1974 в Ворошиловградському Емальзаводі ім. Артема.

09 листопада 2021 року позивач звернувся через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами.

До заяви, зокрема, було надано скановані архівні довідки про заробітну плату від 29.10.2021 № 03-28/11813, 11814, від 11.10.2021 № 03-28/11735, від 11.10.2021 № 03-28/11736, 03-28/11737, видані Архівним управлінням адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки.

За результатами розгляду заяви від 09.11.2021 було прийнято рішення №22 від 12 листопада 2021 року, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що надані позивачем довідки про заробітну плату видані Архівним управлінням адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки, яке розташоване в м. Луганську і належить до непідконтрольній українській владі території відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. № 1085-р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» є недійсними і не створюють правових наслідків.

11 листопада 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою з проханням надати роз`яснення щодо врахування довідок по заробітній платі за періоди з 1985 1989 роки і з 1990 1995 роки для перерахунку раніше призначеної пенсії, а також про зарахування до стажу роботи період його трудової діяльності з 19.09.1973 по 23.04.1974 в Ворошиловградському Емальзаводі ім. Артема.

Трудова книжка позивача від 19.09.1973 містить такі записи періодів стажу позивача:

Ворошиловградський Емальзавод ім. Артема:

19.09.1973 прийнятий учнем слюсаря інструментального цеху;

01.01.1974 прийнятий слюсарем інструментальщиком інструментального цеху 2 роз;

23.04.1974 звільнений із заводу із закликом до Радянської армії;

04.05.1974 31.05.1976 служба в армії.

Ворошиловградський Емальзавод ім. Артема:

06.08.1976 прийнятий слюсарем інструментальщиком інструментального цеху 3 роз;

01.04.1978 прийнятий слюсарем інструментальщиком інструментального цеху 4 роз;

03.04.1978 призначений інженером-конструктором відділу головного конструктора 3 управління;

01.11.1979 переведений інженером конструктором 1 категорії відділу головного технолога;

28.10.1981 призначений начальником бюро з штампування відділу головного технолога;

14.05.1984 переведений заступником начальника залізоемальцеху;

27.10.1987 переведений начальником конструкторсько-технологічного бюро товарів народного споживання відділу головного технолога;

01.04.1988 у зв`язку із запровадженням нових умов оплати праці начальник КБ товарів народного споживання відділу головного технолога;

01.11.1988 призначений заступником головного технолога відділу головного технолога;

28.09.1994 у зв`язку з приватизацією Луганський емальзавод ім.Артема перейменовано в Закрите акціонерне товариство Луганський емалювальний завод;

30.05.2001 звільнений за ст. 40 п 1 КЗпП України, скорочення штату.

Луганський міський центр зайнятості;

03.07.2001 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно з п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

27.06.2002 закінчена виплата допомоги по безробіттю згідно з пп.12 п.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Архівною довідкою Архівного управління адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки від 29.10.2021 №03-28/11813, 11814 підтверджено нарахування заробітної плати позивачу за період роботи з жовтня 1973 року по квітень 1974 року в ОСОБА_2 .

Архівною довідкою Архівного управління адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки від 11.10.2021 №03-28/11735 підтверджено нарахування заробітної плати позивачу за період роботи з січня 1985 року по грудень 1989 року в ОСОБА_2 .

Архівною довідкою Архівного управління адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки від 11.10.2021 №03-28/11737 підтверджено перейменування заводу у період з 1976 року по 2003 рік.

Архівною довідкою Архівного управління адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки від 11.10.2021 №03-28/11736 підтверджено нарахування заробітної плати позивачу за період роботи з січня 1990 року по грудень 1995 року в Ворошиловградському Емальзаводі ім. Артема.

В індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5 щодо позивача за 1998-2001 роки є відомості про страхувальників, а також про нараховану суму заробітку та про сплату страхових внесків за позивача.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

У відповідності до абзацу другого підпункту 3 пункту 2.1 Порядку № 22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

За приписами п. 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачем надані архівні довідки про заробітну плату, які видані Архівним управлінням адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки. Відомості щодо періодів трудової діяльності позивача, зазначені в архівних довідках від 11.10.2021 № 03-28/11735, 11736 та від 29.10.2021 № 03-28/11813, 11814, відповідають записам у трудовій книжці позивача. Окрім того, у вказаних довідках зазначена заробітна плата, нарахована та виплачена позивачу з жовтня 1973 року по грудень 1995 року, що збігається з періодом його роботи, зазначеним у трудовій книжці.

Доводи апелянта, що відсутність первинних документів, на підставі яких видається довідка про заробітну плату, не дає право для врахування довідки при проведенні перерахунку пенсії колегія суддів не приймає, оскільки підставою для відмови у перерахунку пенсії, відповідно до оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.11.2021 № 22 слугувало те, що надані позивачем довідки про заробітну плату видані Архівним управлінням адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки, яке розташоване в м. Луганську і належить до непідконтрольній українській владі території відповідно до розпорядження КМУ від 07.11.2014 р. № 1085-р. є недійсними і не створюють правових наслідків.

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 02 жовтня 2018 року (справа №569/14531/16-а) проаналізував положення статті 19 Конституції України, статей 3, 4, 9, 17, 18 Закону № 1207-VІІ, у розрізі міжнародних принципів закладених у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" в якому у 1971 році Міжнародний суд Організацій Об`єднаних Націй (далі - ООН) зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів", у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) згідно з якими: "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Верховний Суд зазначив, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що можливо застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово не контрольованій владою території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень і обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення в належному розмірі.

Таким чином, суд не погоджується з висновком відповідача щодо неможливості врахувати вказані вище довідки, оскільки підприємство знаходиться на непідконтрольній українській владі території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження, з огляду на те, що надання нових довідок, виправлення недоліків у наявних та можливість перевірки не залежить від волі позивача, оскільки підприємство розташоване на тимчасово непідконтрольній території України, де наразі відбуваються бойові дії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач мав враховувати зазначену в довідках інформацію, виданих Архівним управлінням адміністрації міста Луганськ Луганської Народної Республіки від 11.10.2021 № 03-28/11735, 11736 та від 29.10.2021 № 03-28/11813, 11814, та здійснити на їх підставі перерахунок пенсії позивача.

Також суд вважає, що неможливість проведення відповідачем перевірки правомірності видачі спірних довідок внаслідок того, що місцезнаходженням первинної документації є тимчасово окупована територія, не дає відповідачу підстав покладати тягар доведення правомірності поданих довідок на позивача, а також позбавляти його права на обчислення розміру пенсії з урахуванням заробітку, отриманого до 2000 року.

Щодо доводів апелянта, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не може бути належним відповідачем по справі, оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії, виносив інший пенсійний орган - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 зумовлює такі висновки:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову у перерахунку пенсії.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зобов`язаний прийняти рішення про перерахунок пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у перерахунку пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про хибність висновку суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи з 19.09.1973 по 23.04.1974 та здійснити перерахунок пенсії за його заявою від 11.11.2021, з урахуванням довідок №03-28/11813, 11814 від 29.10.2021, №03-28/11735, №03-28/11736 від 11.10.2021 та правової оцінки, наданої судом у рішенні суду.

Стосовно доводів, що суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 360/7235/21 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 360/7235/21 - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 360/7235/21 слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області» замінити на «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області».

В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 360/7235/21 слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області» замінити на «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області».

В решті рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 360/7235/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 09 травня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко