Справа № 420/6307/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6307/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Позивачка звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №64 від 18.01.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії згідно Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-XII, Закону України №889-VIII від 10.12.2015р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 час роботи на посадах в органах державної податкової служби з 23.01.1996 року по 24.04.2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як державному службовцю відповідно до Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, Закону України №889-VIII від 10.12.2015р. з 10.01.2023 року на підставі заяви від 10 січня 2023 року, перерахувати та здійснити її виплату з 10 січня 2023 року виходячи з 60% від усіх сум оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність праці, надбавки за виконання особливо важливого роботи, місячної премії, інших виплат, відображених у довідках, виданих Головним управлінням Державної податкової служби в Одеській області: №l/15-32-10-02-12 від 03.01.2023року, №2/15-32-10-02-12 від 03.01.2023року з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка вважає протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії за віком як державному службовцю. Зазначає, що час роботи на посадах в органах державної податкової служби з 23.01.1996 року по 24.04.2017 року підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу державної служби. На думку позивачки, вона має право на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, Закону України №889-VIII від 10.12.2015р. з 10.01.2023 року, виходячи з 60% від усіх сум оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування: посадового окладу, надбавки за ранг, надбавки за вислугу років, надбавки за інтенсивність праці, надбавки за виконання особливо важливого роботи, місячної премії, інших виплат, відображених у довідках, виданих ГУ ДПС в Одеській області: №l/15-32-10-02-12 від 03.01.2023 року, №2/15-32-10-02-12 від 03.01.2023 року. Позовні вимоги просить задовольнити.

ГУ ПФУ в Житомирській області у відзиві зазначило про свою незгоду із заявленими вимогами. Просили у задоволенні позову відмовити, оскільки у позивачки відсутній спеціальний страховий стаж, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України №889-VIII від 10.12.2015р. Згідно зі ст. 15 ЗУ «Про Державну податкову службу в Україні» посадовим особам органів ДПС присвоюються спеціальні звання, а не ранги державних службовців. Посади органів ДПС, яким присвоюються спеціальні звання, не передбачені ст. 25 Закону України «Про державну службу». Тому спірні періоди роботи позивачки не підлягають зарахуванню до спеціального страхового стажу державної служби.

ГУ ПФУ в Одеській області у відзиві також зазначило про свою незгоду із заявленими вимогами та у задоволенні позову просило відмовити. В обґрунтування заявленої позиції наведено аналогічні доводи які наведені ГУ ПФУ в Житомирській області.

Ухвалою суду від 03.04.2023 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд установив таке.

10.01.2023 року позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII. До заяви надала пакет документів, зокрема, трудову книжку НОМЕР_1 від 10.08.1981 року.

За принципом екстериторіальності заяву для розгляду розподілено ГУ ПФУ в Житомирській області.

18.01.2023 року ГУ ПФУ в Житомирській області прийняло рішення №64 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на підставі Закону №889-VIII, оскільки на день набрання чинності Закону №889-VIII (станом на 01.05.2016 року) відсутній стаж на посадах віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами КМУ (20 років) та не займала посаду державного службовця.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.08.1981 року, у період з 23.01.1996 року до 24.04.2017 року позивачка працювала в органах податкової служби на різних посадах. 23.01.1996 року прийняла присягу державного службовця. 02.09.1996 року присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби ІІІ рангу.

24.04.2017 року звільнена з посади у зв`язку зі скороченням, наказ №20-о від 24.04.2017 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723-XII), на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З аналізу наведеної норми, суд робить висновок, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 року є сукупність вимог, а саме: досягнення пенсійного віку, наявність страхового стажу та спеціального стажу державної служби, на час досягнення пенсійного віку робота на посадах державних службовців, або за наявності не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

10 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про державну службу» №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року (далі - Закон №889-VIII).

Згідно з п. 2 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII - для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 25 Закону №3723-XII було визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як установлено судом із записів трудової книжки позивачки, у період з 23.01.1996 року до 24.04.2017 року вона працювала на різних посадах в органах податкової служби. 23.01.1996 року прийняла присягу державного службовця. За період роботи позивачці присвоювались спеціальні звання та відповідні ранги державного службовця.

Надаючи оцінку правомірності мотивів, з яких виходив відповідач відмовляючи позивачці у призначенні пенсії державного службовця, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону №3723-XII, який був чинним протягом тривалих періодів роботи позивачки на відповідних посадах в органах податкової служби, - державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Частиною 18 статті 37 Закону №3723-XII передбачено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-XII (далі - Закон №509-XII).

Згідно із ч. 5 ст. 15 Закону №509-XII правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Частиною 7 ст. 15 Закону №509-XII визначено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається центральним органом державної податкової служби.

Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону №509-XII, посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Частиною 4 ст. 15 Закону №509-XII передбачено, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності).

Тобто, цією нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами ст. 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

З системного аналізу вказаних норм суд робить висновок, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Відповідно до п. 8 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

В свою чергу, порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Kабінету Mіністрів України від 03.05.1994 №283, також було передбачено зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах суддів, слідчих, а також час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок №283).

Так, згідно з абз. 2 п. 2 Порядку №283 (чинного до набрання законної сили Закону України «Про державну службу» №889-VIII) було встановлено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Таким чином, зважаючи на те, що як Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, так і нормами діючих до нього профільних Законів України «Про державну службу» №3723-XII і №509-ХІІ, та Порядку №283, - було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів, враховуючи те, що позивачка з 23.01.1996 року безперервно працювала в органах державної податкової служби, прийняла присягу державного службовця, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), а також те, що їй присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання, і те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету з відповідним відрахуванням внесків до спеціальних фондів державного бюджету, - то увесь період роботи в органах податкової служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Що ж до посилань відповідача на те, що займані позивачкою посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, оскільки їй як посадовій особі контролюючих органів присвоювались спеціальні звання, а не ранги державної служби, - варто зазначити наступне.

Згідно з п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Відповідно до п.п. 343.1 - 343.2 ст. 343 Податкового кодексу України, посадовим особам контролюючих органів присвоюються такі спеціальні звання: головний державний радник податкової та митної справи; державний радник податкової та митної справи I рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи I рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи I рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839 (далі - Порядок №839).

Згідно з п. 9 Порядку №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами п. 4 Порядку №839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2016 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Відтак, спеціальні звання посадових осіб органів державної податкової служби - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених постановою Кабінету Міністрів України №306.

Отже, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Дана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Також колегія суддів в постанові зазначила, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 №503-р «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» не є підставою для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи відповідача про те, що посадові особи податкових органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, - є безпідставними.

Частиною другою ст. 46 Закону №889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, які діють з 01 травня 2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Враховуючи викладене, період роботи позивачки в податкових органах з 23.01.1996 року по 24.04.2017 року зараховується до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ.

З огляду на встановлені судом обставини, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №64 від 18.01.2023 року підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком із зарахуванням до спеціального страхового стажу періоду роботи на посадах в органах державної податкової служби з 23.01.1996 року по 24.04.2017 року.

При цьому, оскільки із заявою про призначення пенсії позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області, то і обов`язок щодо розгляду заяви підлягає покладенню саме на цей територіальний орган.

Що ж стосується інших вимог, то суд вважає їх передчасними, оскільки саме Пенсійний фонд України є тим органом до компетенції якого віднесена функція щодо обрахунку страхового стажу, обчислення розміру пенсії, та вирішення питання щодо наявності права у особи на пенсію. Оскільки пенсійним органом не надано оцінку наявності у позивачки права на пенсію із урахуванням спірного періоду роботи, як спеціального страхового стажу, у сукупності із іншими критеріями, які дають право на пенсію державного службовця, суд не може підмінити цей державний орган та прийняти замість такого суб`єкта владних повноважень рішення, або ж надати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, віднесених до компетенції такого органу, адже такі дії виходять за межі визначених для суду повноважень законодавцем.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки відповідно до ст. 139 КАС України з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оскільки саме цим територіальним управлінням прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Часткове задоволення позовних вимог не впливає на розмір суми судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, оскільки позовні вимоги у цьому спорі складають фактично одну немайнову вимогу, про задоволення якої вирішив суд та за яку позивачкою і сплачено судовий збір. Таким чином, суд вважає недоцільним у даному випадку застосовувати пропорційний розподіл судового збору відповідно до кількості задоволених вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 18.01.2023 р. № 64 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.01.2023 року про призначення пенсії за віком із зарахуванням до спеціального страхового стажу державної служби періоду роботи в органах державної податкової служби з 23.01.1996 року по 24.04.2017 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, 10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов