Справа № 260/650/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2023 року м. Ужгород№ 260/650/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому просить: "визнати відмову керівництвом в/ч НОМЕР_1 у звільнені мене зі Збройних сил України - протиправною; зобов`язати керівництво в/ч НОМЕР_1 звільнити мене зі Збройних сил України на підставі абзац 3 частини 1 статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та ст. 24 Конституції України".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.01.2023 року МСЕК Закарпатської області визнав його інвалідом ІІІ групи. 26.01.2023 року, проходячи службу в м. Мукачево, звернувся з рапортом до командира запасної роти в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема гірсько-штурмова бригада) капитана ОСОБА_2 з рапортом в якому просив звільнити мене з ЗСУ на підставі абзац 3 частини 1 статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Вказує, що йому відмовленно в проханні у звільненні с ЗСУ, вказавши, що в пункті 2 частини четвертої статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" вказано хто з військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, може бути звільнений під час воєного стану і такої підстави як інвалідність, немає в цьому законі. Вважає такі дії та рішення відповідача протиправними, просить позовні вимоги задовольнити зобов`язавши керівництво в/ч НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 зі Зброхних сил України на підставі абзац 3 частини 1 статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та ст. 24 Конституції України.

08 травня 2023 року відповідач подав відзив по справі, у якому вказує, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, що продовжений надалі та що підрозділи та посадові особи військової частини НОМЕР_1 залучені до несення служби, виконання завдань за бойовими розпорядженнями в пунктах тимчасової дислокації, безпосередньо беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в районах виконання завдань за призначенням. Тому залишається ускладненим питання щодо доставки кореспонденції до районів тимчасової дислокації та її своєчасного відпрацювання. По суті позовних вимог зазначає, що підстави та порядок виключення з лав Збройних Сил України передбачено Законом України 'Про військовий обов`язок і військову службу' та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, а не Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Вказує, що під час прийняття рішення щодо розгляду рапорту підлеглого військовослужбовця ОСОБА_1 , командир запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 , у відповідності до займаної посади, здійснював повноваження в межах своєї компетенції, наданих Конституцією України, та в порядку, передбаченому Законом України "Про Збройні Сили України", Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Статутом Внутрішньої служби Збройних Сил України, Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, рапорт із волевиявленням військовослужбовця було розглянуто в штабі управління військової частини НОМЕР_1 , та надано відповідну резолюцію, яку позивач вперто відмовляється приймати. Вимоги статті 24 Конституції України, у вигляді дискримінації позивача - не порушувались. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 02.03.2022 року року ОСОБА_1 був призваний за мобілізацією Ужгородським РТЦК та СП Закарпатської області.

16.01.2023 року МСЕК Закарпатської області визнав позивача інвалідом ІІІ групи.

26.01.2023 року, проходячи службу в м. Мукачево, ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира запасної роти в/ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема гірсько-штурмова бригада) капитана ОСОБА_2 з рапортом в якому просив звільнити його з ЗСУ на підставі абзац 3 частини 1 статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

27.01.2023 року офіцером юридичної служби військової частини НОМЕР_1 сташим лейтенантом юстиції у відповідь на звернення позивача зазначено необхідність привести рапорт у відповідність до вимог пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, а саме: військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Роз`яснити підлеглому особовому складу суть статтей 12, 14 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України - щодо звернення військовослужбовця із питань, що стосується виконання ним службових обов`язків до безпосереднього командира. Роз`яснити підлеглому положення пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України 'Про військовий обов`язок і військову службу' щодо можливості звільнення з лав збройних Сил України.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено зі Збройних сил України на підставі абзац 3 частини 1 статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та ст. 24 Конституції України, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Тотожнє положення вткладено і в п.1. ч.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.І. ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. Даний Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжено наступними Указами Президента України.

Відповідно до пункту 8 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 69/2022 організація та забезпечення своєчасного оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України покладається на місцеві органи виконавчої влади та територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, за участі органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб, а не військову частину куди направлено проходити службу призваного військовослужбовця.

Стаття 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу (включаючи виключення - бути призваним на військову службу за їхньою згодою).

Пункт 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає вичерпний перелік законних підстав, що дають право на звільнення зі служби військовослужбовцю за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваному для проходження служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом під час мобілізацій, на особливий період.

Суд зауважує, що порядок звільнення з лав Збройних Сил України передбачено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. У відповідності до вимог пункту 233 вищевказаного Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Судом встановлено, що позивач, старший сержант ОСОБА_1 є військовослужбовцем,що перебуває на посаді сержанта резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_1 звертався із проханням про його звільнення до свого командира - капітана ОСОБА_2 у січні місяці 2023 року, про що вказує позивач та не оспорюється військовою частиною.

У зв`язку з тим, що командування військової частини НОМЕР_1 перебувають в районі безпосередніх бойових дій, а особовий склад запасної роти перебуває за місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , в порядку реалізації волевиявлення позивача капітан ОСОБА_2 з допомогою месендженів та засобів електронного зв`язку звернувся до помічника командира з правової роботи, в порядку виконання останнім вимог статтей 99,100 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, щодо погодження внутрішніх документів на дотримання вимог законодавства. Капітану ОСОБА_2 було надано резолюцію, щодо вжиття необхідних дій з метою реалізації вимог волевиявлення підлеглого йому військовослужбовця у звільненні, що підтверджується позивачем у позовній заяві.

Відповідн до статті 28 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Судом встановлено, що в порядку виконання вимог пунктів 1.4, 1.7 розділу 1 ('Загальні положення') Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року № 124 - основним методом керівництва та управління військами (силами) є спілкування посадових осіб військових частин (установ) між собою. Службове листування між підрозділами військової частини (установами), відділами й нижче, а також в управліннях забороняється, - що і було дотримано командиром запасної роти капітаном ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що застосування норми абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (яка передбачає відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації), що передбачає: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії) можливо у випадку проведення мобілізації та призову. Разом з тим, як встановлено судом - позивач, старший сержант ОСОБА_1 є вже військовослужбовцем.

Відповідно до висновку Військово - лікарської комісії військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) від 28 листопада 2022 року № 5232, старшого сержанта ОСОБА_1 визнано «Обмежено придатним до військової служби. Протипоказана служба у десантно - штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах» - що не надає права на звільнення в порядку вимог статті 26 Закону України 'Про військовий обов`язок і військову службу' - за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку (висновки якого передбачено у розділі 22 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України. Затвердженого наказом міністра Оборони України від 14 серпня 2008 року № 402).

У відповідності до вимог Наказу Міністерства Оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, військовослужбовець - ОСОБА_1 НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_3 у встановленому законодавством порядку не оскаржував.

Суд зазначає, що під час прийняття рішення щодо розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 , Командир запасної роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_2 , у відповідності до займаної посади, здійснював повноваження в межах своєї компетенції, наданих Конституцією України, та в порядку, передбаченому Законом України "Про Збройні Сили України", Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Статутом Внутрішньої служби Збройних Сил України, Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, рапорт із волевиявленням військовослужбовця було розглянуто в штабі управління військової частини НОМЕР_1 , та надано відповідну резолюцію.

Вимоги статті 24 Конституції України, у вигляді дискримінації позивача - не порушувались.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було здійснено всі залежні від нього дії, а вимоги позивача про звільнення зі Збройних сил України на підставі абзац 3 частини 1 статті 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" безпідставними, та підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяЮ.Ю.Дору