Справа № 520/7324/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 травня 2023 року № 520/7324/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправною та скасування вимогу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд:

-скасувати нарахування Єдиного соціального внеску стосовно ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) з 01.01.2017 по 30.01.2021 роки в сумі 37788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. 74 коп.), в тому числі визнати протиправною та скасувати Вимогу ГУ ДПС у Харківській області від 23.11.2020р. № Ф-134409-17У про сплату 35588,74 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім грн. 74 коп.) боргу / недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка винесена в відношенні позивача - ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ).

-зобов`язати Відповідача списати нараховані Позивачу за період з 01 січня 2017 року до 30 січня 2021 року суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 37788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. 74 коп.), шляхом виключення такої суми боргу з Інтегрованої карки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) та виключити із відомостей особової картки (інтегрованої картки платника, інформаційно-телекомунакаційної системи) ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) . як платника єдиного внеску на загальнобовязкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування зазначено, що на підставі даних інтегрованої картки платника (далі - ІКП) ОСОБА_1 , станом на 31.12.2022р. заборгованість по єдиному соціальному внеску складає 37788,74 грн.

Так, у відповіді на адвокатський запит Відповідачем надано інформацію, згідно з ІКС «Податковий блок» в ІКПП у ФОП ОСОБА_1 по технологічному коду бюджетної класифікації 71040000 в автоматичному режимі проведені нарахування єдиного внеску:

09.02.2018 -8448,00Грн.(нарахуваннязаперіод І-ІУ квартали 2017р.)
19.04.2018 -2457,18Грн.(нарахуваннязаперіод І квартал 2018р.)
19.07.2018 -2457,18Грн.(нарахуваннязаперіод II квартал 2018р.)
19.10.2018 -2457,18Грн.(нарахуваннязаперіод III квартал 2018р.)
21.01.2019 -2457,18Грн.(нарахуваннязаперіод IV квартал 2018р.)
19.04.2019 -2754,18Грн.(нарахуваннязаперіод І квартал 2019р.)
19.07.2019 -2754,18Грн.(нарахуваннязаперіод II квартал 2019р.)
21.10.2018 -2754,18Грн.(нарахуваннязаперіод III квартал 2019р.)
20.01.2020 -2754,18Грн.(нарахуваннязаперіод IV квартал 2019р.)
21.04.2020 -2078,12Грн.(нарахуваннязаперіод І квартал 2020р.)
20.07.2020 -1039,06Грн.(нарахуваннязаперіод II квартал 2020р.)
19.10.2020 - 3178,12 грн (нарахування за період IV квартал 2020р.) 19.01.2021 - 2200,00 гр. (нарахування за період жовтень-листопад 2020р).

Правомірність нарахування та обліку ЄСВ контролюючим органом Позивач заперечує та заявляє як підставу позовної вимоги про протиправність рішення про винесення податкової вимоги щодо недоїмки з ЄСВ.

Так, вимога позову про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Харківській області від 23.11.2020р. № Ф-134409-17У про сплату 35588,74 грн. боргу / недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка винесена в відношенні позивача - ОСОБА_1 підлягає заміні на вимогу про скасування нарахування єдиного соціального внеску ОСОБА_1 з 01.01.2017 року по 30.01.2021 роки в сумі 37788,74 грн. в тому числі скасування вимоги ГУ ДПС у Харківській області від 23.11.2020р. № Ф-134409-17У про сплату 35588,74 грн. боргу / недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка винесена в відношенні позивача - ОСОБА_1 .

У свою чергу, змінюється і сума позовних вимог - підлягає збільшенню на 2200,00 грн. відповідно до загальної суми безпідставних нарахувань з ЄСВ за період з 01.01.2017 року по 30.01.2021 роки в сумі 37788,74 грн. стосовно Позивача.

Всі такі нарахування заборгованості по ЄСВ, в тому числі і формування податкової вимоги відбулись в автоматизованому режимі, то відповідно з метою обрання належного способу захисту для ефективного поновлення порушених прав Позивача, необхідно зобов`язати Відповідача списати нараховані Позивачу за період з 01 січня 2017 року до 30 січня 2021 року суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 37788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. 74 коп.), шляхом виключення такої суми боргу з Інтегрованої карки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Відповідно до даних інформаційно-комунікаційної системи органів Державної податкової служби України Манжос Євген Володимирович, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 (далі - ОСОБА_1 ) перебуває на обліку в ГУ ДПС (Київський район м.Харкова) з 01.04.1999, як фізична особа - підприємець (далі - ФО-П) на загальній системі оподаткування.

За результатами проведеного аналізу інтегрованої картки платника (далі - ІКП) ФО-П ОСОБА_1 за технологічним кодом платежу 71040000 обліковується заборгованість по єдиному внеску в розмірі 37788,74 грн., загальна сума, якої складається з здійснених централізовано в автоматичному режимі без залучення посадових осіб нарахувань, за 2017 рік, за І-ІУ квартали 2018 року, за І-ІУ квартали 2019 року, за І-ІУ квартали 2020 року.

ГУ ДПС в автоматичному режимі сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску від 23.11.2020 № Ф-134409-17 на загальну суму 35588,74 грн., що відповідає статті 25 Закону України від 08.07.2010 №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» абзацу 2 пункту 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.

Така вимога була направлена на адресу реєстрації ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який згідно довідки про причини повернення/досилання повернуто поштовим відділенням із зазначенням причини невручення «за закінченням терміну зберігання».

В зв`язку з наданням правової допомоги Позивачу та з метою захисту його прав та інтересів, 27.02.2023р. до ГУ ДПС у Харківській області адвокатом Бут-Абдулаєвою Тетяною Володимирівною було направлено запит на надання інформації та документів за вищенаведеними обставинами.

25.03.2023р. адвокатом отримано відповідь від ГУ ДПС в Харківській області де вказано, що згідно з ІКС «Податковий блок» в Інтегрованій картці платника податків в автоматичному режимі проведені нарахування єдиного внеску за період з 2017 року по листопад 2020 року та відповідно до Інструкції № 449 сформовано вимогу про сплату боргу на суму 35588,74 грн та надано копію оспорюваного витягу.

Дата отримання відповіді на адвокатський запит - 25.03.2023р. беззаперечно та неспростовно підтверджує подію обізнаності заявника із існуванням оскарженого рішення. З огляду на викладене, заявник подав даний позов у межах строку на звернення до суду.

Хоча у відповіді на адвокатський запит Відповідач зазначив, що він направляв таку вимогу на адресу позивача, і вважає її узгодженою з 26.12.2020 року, то додатково заявляється клопотання про поновлення строків в порядку передбаченому КАС України, на оскарження такої вимоги.

Таку вимогу позивач не отримував, тому що станом на 26.12.2020 року він за такою адресою зареєстрований не був та за зазначеною у тексті вимоги адресою не проживав, що підтверджується копією паспорту позивача. Таку обставину вважаю поважною причиною пропуску процесуального строку на її оскарження, тому в цьому позові роблю заяву на поновлення такого процесуального строку як це передбачено ст. 121 КАС України.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному суд вказує наступне.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, у ч. 1 ст. 68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Процедури справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі підстави та момент виникнення публічного обов`язку з проведення грошових платежів на оплату ЄСВ, алгоритм обчислення розміру платежів, строк виконання публічного обов`язку тощо), заходи державного примусу (у тому числі склади правопорушень у сфері справляння ЄСВ та міри юридичної відповідальності тощо) та механізми реалізації заходів впливу і заходів стягнення визначені нормами Закону України від 08.07.2010 № 2464-УІ "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі за текстом - Закон України № 2464-УІ) і деталізовані приписами Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (затверджена наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за № 508/26953; далі за текстом - Інструкція № 449).

При цьому, у силу ч. 2 ст. 2 Закону України № 2464-УІ виключно нормами Закону України № 2464-УІ визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

За прямим застереженням ч. 1 ст. 2 Закону № 2464-УІ дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Водночас із цим, згадані відносини також деталізовані як положеннями Податкового кодексу України (в частині процедури реалізації владної компетенції контролюючого органу, адміністрування ЄСВ, визначення податкової адреси боржника та порядку сповіщення платника про рішення контролюючого органу), так і положеннями Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань" (в частині набуття громадянином правового статусу фізичної особи - підприємця, підтвердження такого статусу, припинення господарської діяльності).

За визначенням п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону N° 2464-УІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-УІ (у редакції Закону № 77-УІІІ від 28.12.2014р.) до кола платників ЄСВ віднесені: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464УІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Законом України від 06.12.2016р. № 1774УІІІ було змінено визначений п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-УІ об`єкт справляння ЄСВ з фізичних осіб - підприємців у межах провадження господарської діяльності на умовний мінімальний дохід, з якого підлягає обов`язковій сплаті мінімальний страховий внесок.

У подальшому згідно із змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі за текстом - Закон № 2148) до Закону № 2464-УІ, було визначено, що з 01.01.2018р. у разі якщо ФО-П, які застосовують загальну систему оподаткування, не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановленої Законом № 2464.

При цьому сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-УІ у редакції Закону № 2148).

Системний аналіз викладених вище норм права свідчить про те, що необхідною умовою для сплати ЄСВ за загальним правилом є отримання доходу.

Однак, за спеціальним правилом у разі відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу (тобто у разі відсутності доходу), законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, у розмірі, не меншому від мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального платежу з ЄСВ та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Окрім того, необхідно зазначити, що суспільні відносини з приводу набуття людиною та утрати нею статусу фізичної особи - підприємця унормовані, насамперед, приписами Закону України від 15.05.2003 р. № 755-ІУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", а до набрання чинності даним актом права - нормами Закону України від 07.02.91 р. № 698-ХІІ "Про підприємництво", Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності та про реєстраційний збір за державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності" (затверджено постановою КМУ від 29.04.94 р. № 276) та Положення про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності (затверджено постановою КМУ від 25.05.98 р. № 740).

Відповідно до п. 63.1 ст. 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

За правилом п. 63.4 ст. 63 Податкового кодексу України взяття на облік платників податків - юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів здійснюється після їх державної реєстрації чи включення відомостей про них до відповідних державних реєстрів на умовах, що визначаються законодавчими актами України, крім випадків, визначених цим Кодексом, коли органами реєстрації є контролюючі органи або коли проведення державної реєстрації платника податків у відповідному статусі законодавством не передбачається.

Як указано у п. 63.5 ст. 63 Податкового кодексу України, всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 65.1 ст. 65 Податкового кодексу України взяття на облік фізичних осіб - підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Згідно з п. 65.2 ст. 65 Податкового кодексу України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

За правилами п. 65.5 ст. 65 Податкового кодексу України взяття на облік самозайнятої особи здійснюється контролюючим органом у день отримання відповідних відомостей від державного реєстратора (для фізичних осіб - підприємців) або прийняття заяви (для осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність).

Дані про взяття на облік фізичної особи - підприємця передаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у день взяття на облік у порядку, встановленому Міністерством юстиції України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Взяття на облік фізичної особи - підприємця підтверджується відомостями, оприлюдненими на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Процедури взяття особи на податковий облік та зняття особи з податкового облік]," були деталізовані приписами Інструкції про порядок обліку платників податків (затверджена наказом ДПА України від 19.02.98 р. № 80, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.98 р. за № 172/2612) та Порядку обліку платників податків і зборів (затверджений наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р.; зареєстрований у Міністерстві юстиції України 30.12.2010р. за № 1439/18734), а наразі - Порядком обліку платників податків і зборів (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 р. № 1588, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 р. за № 1562/20300).

У силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 р. у справі № 260/81/19 "Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови 'її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

01 липня 2004 року набрав чинності Закон N° 755-Щ яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (тут і далі - у первинній редакції).

Відповідно до частини першої статті 42 Закону N° 755-ІУ для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII "Прикінцеві положення" цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом N° 755-ІУ передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого ,статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону N° 755-ІУ) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОЛ - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону N° 755-ІУ).

З березня 2011 року набрав чинності Закон N° 2390-УІ, яким було внесено зміни до Закону N° 755-ІУ.

Пунктами 2-4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N° 2390-УІ було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N° 2390-УІ визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону N° 2390- УІ, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців| державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення" Закону N° 2390-УІ, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Як убачається з досліджених судами попередніх інстанцій витягів з ЄДР від 07 лютого 2019 року, 16 квітня 2013 року державний реєстратор виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області вніс до ЄДР запис за номером 0017409 про включення до цього реєстру відомостей про ФОП ОСОБА1 - у разі, коли державна реєстрація ФОП була проведена до набрання чинності Законом N° 755-ІУ (а. с. 17, т. 1). При цьому відомості про ФОП були включені цим державним реєстратором з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним (а. с. 36, т. 1).

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року N° 1155-УІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру" (далі - Закон N° 1155-УІІ).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону N 755-ІУ викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР. ".

Оскільки заявник до 01.07.2004 р. і на виконання норм Закону України від 25.03.2014 р. № 1155-УІІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру" не вчиняв дій - на підтвердження статусу суб`єкта господарювання - підприємця (ФОП), то контролюючий орган не має юридичних підстав ані для обліку в базах даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем заявника у якості самозайнятої особи (фізичної особи - підприємця), ані для самостійного визначення заявникові як самозайнятій особі - ФОП суми ЄСВ за об`єктом - мінімальний умовний дохід від провадження господарської діяльності.

Оскільки заявник станом на 01.01.2017р. не мав документально підтвердженого статусу суб`єкта господарювання (фізичної особи - підприємця), то контролюючий орган не мав правових підстав для визначення заявникові грошового зобов`язання з ЄСВ.

Суд вказує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.11.2019р. по справі №227/3208/16-а.

Також, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вказує, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати нарахування Єдиного соціального внеску стосовно ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) з 01.01.2017 по 30.01.2021 роки в сумі 37788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. 74 коп.), в тому числі визнати протиправною та скасувати Вимогу ГУ ДПС у Харківській області від 23.11.2020р. № Ф-134409-17У про сплату 35588,74 грн. (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім грн. 74 коп.) боргу / недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка винесена в відношенні позивача - ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Відповідача списати нараховані Позивачу за період з 01 січня 2017 року до 30 січня 2021 року суми недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 37788,74 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім грн. 74 коп.), шляхом виключення такої суми боргу з Інтегрованої карки платника податків ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) та виключити із відомостей особової картки (інтегрованої картки платника, інформаційно-телекомунакаційної системи) ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) . як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн.60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.