Справа № 400/4445/22
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 р. Справа № 400/4445/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів:1. Державної податкової служби України, Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, 2. Головного управління ДПС у Хмельницькій області, вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, 29000,
про:визнання дій протиправними та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі ДПС України та відповідач 1), в якому просить суд:

- визнати незаконним і протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 25.08.2022 року № 1366-О «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_2 », яким припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області, 26.08.2022 року, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (зі змінами);

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області як наслідок скасування наказу про звільнення;

- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 оплату за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою від 14.12.2022 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що відповідачами не було повідомлено про усі наявні вакантні посади та не запропоновано їх ні при попередженні про наступне звільнення, ні при самому звільненні, та не було вжито заходів стосовно визначення переважного права залишення позивача на роботі.

Відповідач 1 надав відзив, в якому у задоволені вимог позивача просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що підставою для прийняття наказу № 1366-0 від 25.08.2022 року стало скорочення посади державної служби, внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Так, у 2022 році з метою належного функціонування ДПС у рамках єдиної юридичної особи, відбувалась поступова зміна структури територіальних органів ДПС.

02.05.2022 року наказом ГУ ДПС № 83 було введено в дію організаційну структуру, затверджену 29.04.2022 в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяною Кірієнко, в результаті якої чисельність заступників начальника ГУ ДПС скорочено з чотирьох до двох (заступниками начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ).

В подальшому, 01.06.2022 року до даної організаційної структури наказом ГУ ДПС № 101 «Про введення в дію змін організаційної структури ГУ ДПС у Хмельницькій області» внесено зміни, згідно яких виведено із структури, зокрема, дві штатні одиниці заступника начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області, а введено одну штатну одиницю заступника начальника ГУ ДПС, при цьому, як вбачається з переліку змін, штатна чисельність посад державної служби залишилась незмінною (648 штатних одиниць).

Таким чином, відбулось скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Наказом ГУ ДПС від 01.06.2022 № 28-ф «Про введення в дію змін до штатного розпису на 2022 рік» виведено, зокрема, зі штатного розпису одну посаду заступника начальника ГУ ДПС.

Посада заступника начальника ГУ ДПС відноситься підкатегорії «Б2». Проте, станом на 14.07.2022 року та 25.08.2022 року вакантні посади підкатегорії «Б2» у ГУ ДПС у Хмельницькій області були відсутніми, відповідно, такі посади не могли бути запропоновані позивачу.

Законодавством передбачено право суб`єкта призначення пропонувати нижчу вакантну посаду державному службовцю, що і було враховано відповідачем при наданні пропозицій вакантних посад позивачу.

Позивач не скористалась наданим їй законодавством правом, гарантованим ст. 2 КЗпП України, про залишення на роботі і переведення її на іншу посаду.

Відповідачем було дотримано визначену спеціальним законом процедуру припинення державної служби, а тому вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування наказу від 25.08.2022 року № 1366-о задоволенню не підлягає.

Ухвалами від 13.01.2023 року суд залучив в якості відповідача Головне управління ДПС у Хмельницькій області (далі ГУ ДПС у Хмельницькій області, відповідач 2) та ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач 2 надав відзив, в якому у задоволені вимог позивача просив відмовити. В своєму відзиві відповідач зазначив, що у 2022 році з метою належного функціонування ДПС України у рамках єдиної юридичної особи, відбувалась поступова зміна структури територіальних органів ДПС. 02.05.2022 року наказом ГУ ДПС № 83 було введено в дію організаційну структуру, затверджену 29.04.2022 року в.о. Голови Державної податкової служби України Тетяною Кірієнко, в результаті якої чисельність заступників начальника ГУ ДПС скорочено з чотирьох до двох.

В подальшому, 01.06.2022 року до даної організаційної структури наказом ГУ ДІІС № 101 «Про введення в дію змін організаційної структури ГУ ДПС у Хмельницькій області» внесено зміни, згідно яких виведено із структури, зокрема, дві штатні одиниці заступника начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області, а введено одну штатну одиницю заступника начальника ГУ ДПС, при цьому, як вбачається з переліку змін, штатна чисельність посад державної служби залишилась незмінною (648 штатних одиниць).

Таким чином, відбулось скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України, реалізується серед працівників, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві.

Відповідач 2 зазначив, що, відповідно законодавства про працю при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надають працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. І лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевагу в залишенні на роботі надають: сімейним при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам за Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Отже, визначальним критерієм для залишення на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і прані є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність його праці.

Враховуючи рівень кваліфікації та продуктивність праці, а також наявність двох малолітніх дітей, перевагу для покладення виконання обов`язків начальника надано ОСОБА_5 , на яку згідно з наказом № 205-О від 17.02.2022 року, в зв`язку із службовою необхідністю, з 17.02.2022 року було покладено виконання обов`язків начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Також, враховуючи те, що позивача було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису і одночасно запропоновано вакантні посади, що відповідали її професійній підготовці та професійному рівню, від переведення на які остання відмовилася, єдиним способом вирішення питання, пов`язаного із проходженням позивачем державної служби, стало припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Отже, наказ від 25.08.2022 року № 1366-0 про звільнення позивача був прийнятий у відповідності до норм чинного законодавства.

Ухвалою від 05.04.2023 року суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Наказом ДПС України від 25.08.2022 року № 1366-0 «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » 26.05.2022 року припинено державну службу та звільнено позивача з посади заступника начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області,у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889.

Даний наказ доведено до відома позивача наказом ГУ ДПС у Хмельницькій області від 26.08.2022 року № 328-о «Про оголошення наказу ДПС та розрахунку з ОСОБА_1 »

Передумовою для звільнення позивача стали:

- наказ ГУ ДПС у Хмельницькій області від 02.05.2022 року № 83 «Про введення в дію організаційної структури», зі змінами, внесеними наказом ГУ ДПС у Хмельницькій області від 01.06.2022 року № 101 «Про введення в дію змін до організаційної структури ГУ ДПС у Хмельницькій області»;

- наказ ГУ ДПС у Хмельницькій області від 01.06.2022 року № 27-ф «Про введення в дію штатного розпису на 2022 рік», зі змінами, внесеними наказом від 01.06.2022 року № 28-ф «Про введення в дію змін до штатного розпису на 2022 рік»;

- попередження про припинення державної служби від 14.07.2022 року, додаток до Попередження про припинення державної служби від 14.07.2022 року.

Підставою для прийняття наказу від 25.08.2022 року № 1366-0 стало скорочення посади державної служби, внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Не погоджуючись із звільненням, позивач оскаржила наказ від 25.08.2022 року № 1366-0 у судовому порядку.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Згідно п. 1 та 1-1 ч. 1 ст. 87 Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі та раніше за текстом Закон № 889) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу та ліквідація державного органу є підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно наказу ДПС України від 25.08.2022 року позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону № 889 суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У разі вивільнення працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України не застосовуються також положення ч. 2 ст. 40 та ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України (переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством).

Однак з метою запобігання порушенню прав позивача на продовження проходження державної служби, їй було запропоновано три вакантні посади державної служби:

- заступника начальника відділу трансферного ціноутворення ГУ ДПС у Хмельницькій області строково на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника;

- головного державного інспектора відділу - регіонального кластеру управління податкових сервісів ГУ ДПС у Хмельницькій області;

- головного державного інспектора відділу бухгалтерського обліку та звітності, бюджетування, обліку єдиного внеску управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ ДПС у Хмельницькій області строково на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника;

- начальника Волочиського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Хмельницькій області.

Від переведення на зазначені посади позивач відмовилась.

Натомість, позивач вважає, що їй запропоновано не всі посади відповідного рівня, а тому процедура звільнення здійснена з порушенням вимог Закону № 889, а наказ про звільнення протиправним.

Відповідач 2 у відзиві зазначив, що за період з моменту попередження позивача про наступне звільнення та до дати звільнення, ГУ ДПС У Хмельницькій області були вакантні та запропоновано саме ті посади, освітньо-кваліфікаційні вимоги яких, на його думку, відповідали професійній кваліфікації позивача.

Щодо наявності інших вакантних посад які були безпідставно не запропоновані позивачу відповідачем, до суд не надано.

Пунктами 3 та 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 889 визначено, що керівник державної служби в державному органі (далі керівник державної служби) посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі; суб`єкт призначення державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Частиною 5 ст. 22 Закону № 889 передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону № 889 державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889 державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Частинами 1 3 ст. 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 889 дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Аналіз положень ч. 2 ст. 42 КЗпП України дає можливість зробити висновок що для визначення питання кому з працівників надається перевага в залишенні на роботі необхідно визначитись, що у таких працівників рівні умови продуктивності праці і кваліфікації.

Як вбачається з відзиву відповідача 2, ним було проведено аналіз продуктивності праці і кваліфікації заступників начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області. За сукупності цих показників перевагу для покладання обов`язків начальника надано ОСОБА_5 , яка працює в органах податкової служби з 1998 року, має 26 років стажу на посадах держаної служби. Позивач ОСОБА_1 налічує 17 років стажу. Стосовно заступників начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 загальний стаж роботи не зазначений (підтверджуючих документів на надано). Стосовно дисциплінарних стягнень у вигляді доган у заступників начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у листопаді 2021 року були винесені догани, у ОСОБА_5 та позивача ОСОБА_1 дисциплінарні стягнення відсутні. У позивач ОСОБА_1 та заступників начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області Коновальчук В.М., ОСОБА_4 у 2022 році винагороди відсутні. ОСОБА_5 у 2022 році була нагороджена 4 Почесними грамотами. Щодо сімейного стану та наявності утриманців заступників начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області у відзиві є інформація тільки про ОСОБА_5 , яка має двох утриманців. Щодо інших заступників начальника ГУ ДПС у Хмельницькій області Коновальчук В.М., ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1 інформація відсутня.

До відзиву надані документи, що підтверджують викладені обставини тільки стосовно ОСОБА_5 , на інших осіб документів до суду не надано.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, наказом від 17.02.2022 року № 205-о на ОСОБА_5 покладено виконання обов`язків начальника Головного управління ДПС у Хмельницький області.

Отже, у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці) про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника.

На переконання суду такий аналіз та висновки щодо переважного права, повинні були б здійснення на час вивільнення.

Відповідачем 2 не вчинено дій щодо проведення порівняльного аналізу з наведенням даних, які б свідчили про переважне право одного працівника перед іншим залишення на роботі (посаді), не складено довідок продуктивності праці і кваліфікації осіб, що мали б право обійняти посаду заступника керівника.

Посилання відповідачів на таке порівняння у відзиві суд відхиляє, оскільки відповідач не керувався такими при звільненні працівника, доказів про це суду не надано.

Враховуючи викладене, суд робить висновок про протиправність наказу від 25.08.2022 року № 1366-О та його скасування. А отже, поновлення позивача на посаді.

Щодо вимог про середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне:

Згідно з абз. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 3 п. 3 Порядку № 100 визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число днів у розрахунковому періоді.

Згідно наданого відповідачем 2 розрахунку середнього заробітку позивача, середньомісячна заробітна плата позивача за останні два календарні місяці перед звільненням склала 33886,91 грн.; сума середньоденної заробітної плати складає 915,86 грн.

Кількість робочих днів у період з 23.10.2021 року по 09.05.2023 року становить 175 днів.

Таким чином, позивачу належить виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 160275,50 грн. (915,86 грн. х 175 календарних днів періоду вимушеного прогулу).

Відповідно до п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Тобто, сума середньомісячного доходу позивача у розмірі 33886,91 грн. підлягає негайному стягненню. А, з урахуванням негайного виконання судового рішення в даній частині, залишок середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде складати 126388,59 грн. (160275,50 - 33886,91 = 126388,59).

При цьому, з вказаних сум слід відрахувати податки, збори та інші обов`язкові платежі, які утримуються із сум доходу, нарахованого на користь фізичної особи.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податків з доходів фізичних осіб) є обов`язком роботодавця та працівника, то суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне:

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування зазначеної ним суми моральної шкоди та в чому саме полягали моральні страждання, яких він зазнав внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ч. 1 ст. 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Висновки аналогічного характеру містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 818/1429/17.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладе, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір у сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 134, 139, 241 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) та Головного управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, 29000, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 25.08.2022 року № 1366-О «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_2 », яким припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області, 26.08.2022 року, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (зі змінами).

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області з 26.08.2022 року.

4. Стягнути з Головного управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, 29000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.08.2022 року по 09.05.2023 року у розмірі 126388,59 грн. (сто двадцять шість тисяч триста вісімдесят вісім гривень 59 копійок).

6. Стягнути з Головного управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, 29000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за один місяць у розмірі 33886,91 грн. (тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят шість гривень 90 копійка).

7. В решті позовних вимог відмовити.

8. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Хмельницькій області з 26.08.2022 року підлягає негайному виконанню.

9. Рішення в частині стягнення з Головного управління ДПС у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 33886,91 грн. підлягає негайному виконанню.

10. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.05.2023 року.

Суддя О.В. Малих