Справа № 280/1155/23
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Справа № 280/1155/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому він просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в прийнятті у позивача декларації про відмову від громадянства Російської Федерації;

2) зобов`язати відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та видати йому паспорт громадянина України;

3) стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь позивача у розмірі 1 073,60 грн.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Вареником А.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1208245 від 10.02.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, як громадянин Російської Федерації, звернувся до міграційної служби із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, у зв`язку з чим 12.05.2020 ОСОБА_1 було видано тимчасове посвідчення громадянина України строком дії до 07.05.2022. З 25.02.2022 позивач проходить військову службу на підставі указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», проте у зв`язку з отриманням 05.08.2022 поранення наразі перебуває на стаціонарному лікуванні. Представник позивача вказує, що проходження ОСОБА_1 військової служби в силу вимог пункту 3 частини шостої статті 8 Закону України «Про громадянство України» є підставою для подання ним декларації про відмову від громадянства РФ задля оформлення набуття громадянства України. Проте посадові особи Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області безпідставно не прийняли до уваги неможливість подання ним документів про припинення іноземного громадянства через незалежні від нього причини та, відповідно, протиправно відмовили у прийнятті декларації позивача про відмову від громадянства Російської Федерації та не видали йому паспорт громадянина України. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 27.02.2023 суд відкрив провадження у справі, призначив її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

02.05.2023 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№17948), в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у позивача відсутні підстави для подання декларації про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки позивачем не надано належних доказів стосовно припинення ним громадянства Російської Федерації чи наявності причин, за яких позивач не може отримати документ про припинення громадянства. Представник вказує, що позивач не виконав своє зобов`язання про припинення громадянства Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України, а саме до 07.05.2022. Враховуючи те, що ОСОБА_1 призваний для проходження військової служби у Збройних Силах України як громадянин України, контракт ним не укладався, то, на думку представника відповідача, пункт 3 частини шостої статті 8 Закону України «Про громадянство України» не може застосовуватись у цих спірних відносинах. Відповідач критично відноситься до твердження позивача, що внаслідок припинення роботи посольства Російської Федерації на території України, він позбавлений можливості отримати документ, який підтверджує припинення його громадянства. Щодо вимоги про зобов`язання видати позивачу паспорт громадянина України представник відповідача звертає увагу, що заяви про оформлення паспорту та документів ОСОБА_1 до УДМС у Запорізькій області не подавалось; рішення про оформлення або відмову в оформленні паспорта громадянина України не приймалось. З огляду на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має попереднє громадянство Російської Федерації, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим Федеральною міграційною службою 20.09.2012 (а.с.14).

07.01.2020 позивач звернувся до управління міграційної служби в Запорізькій області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Підставою для набуття громадянства України зазначено народження доньки на території України до 24.08.1991 ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с.80).

До вказаної заяви долучено й зобов`язання ОСОБА_1 припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України, подати документ про припинення громадянства Російської Федерації. У разі неотримання незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації зобов`язується подати декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації і повернути національний паспорт до уповноваженого органу цієї держави (а.с.79).

07.05.2020 начальником Вознесенівського РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області прийнято рішення оформити набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» (а.с.81 зворотній бік).

11.08.2020 позивачу видано тимчасове посвідчення громадянина України строком дії до 07.05.2022 (а.с.15).

За змістом довідки №877д від 17.03.2022, виданої командиром військової частини НОМЕР_2 , перший сержант ОСОБА_1 з 25.02.2022 перебуває на військовій служби у військовій частині НОМЕР_2 Сил територіальної оборони на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» (а.с.18).

Вказане також підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2022 № 3 та відповідними записами військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 31.05.2022 (а.с.17,19).

11.04.2022 представником позивача зроблено адвокатський запит до голови Державної міграційної служби України з проханням повідомити про можливість подачі ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства з огляду на неможливість отримання документу, який підтверджує припинення його громадянства Російської Федерації, а також повідомити про строки та порядок подання вказаної декларації. Листом ДМС України від 18.04.2022 адвокатові повідомлено про відсутність правових підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства (громадянства РФ) (а.с.41-43).

13.04.2022 адвокатський запит аналогічного змісту представник позивача направив до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. Листом від 19.04.2022 адвокату повідомлено, що наразі гр. ОСОБА_1 не має підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства (громадянства РФ) (а.с.44-46).

Згідно з довідкою від 27.10.2022 № 4328Д, виданою начальником штабу в/ч НОМЕР_2 , з 13.07.2022 по 05.07.2022 ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях або здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії (а.с.22). Відповідно до змісту військового квитка ОСОБА_1 , наказом від 28.10.2022 № 3, позивача призначено на посаду головного сержанта (а.с.17).

18.11.2022 позивач звернувся до голови Державної міграційної служби України з проханням повідомити про можливість подачі ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства з огляду на неможливість отримання документу, який підтверджує припинення його громадянства Російської Федерації, та проходження ним військової служби у Збройних Силах України. Листом від 19.12.2022 позивачу роз`яснено, що законодавством про громадянство РФ передбачено процедуру та строк розгляду клопотань щодо оформлення виходу з громадянства РФ; громадяни РФ не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства (а.с.47-51).

Надалі 28.12.2022 позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м.Києві та Київській області із заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства; також просив повідомити строки та порядок отримання паспорту громадянина України. Листом від 12.01.2023 позивачу повідомлено, що прийняття документа про зобов`язання припинити іноземне громадянство належить до компетенції Управління ДМС у Запорізькій області (а.с.52-56).

13.01.2023 позивач звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області із заявою, в якій просив прийняти декларацію про відмову від громадянства РФ й повідомити про строк та порядок отримання паспорту громадянина України (а.с.57-59).

Листом від 27.01.2023 відповідачем роз`яснено, що у встановлений законодавством термін інформації стосовно виконання зобов`язання щодо припинення громадянства РФ від позивача не надходило. Відповідно до вимог законодавства з питань громадянства в УДМС у Запорізькій області відсутні правові підстави для оформлення паспорта громадянина України на підставі декларацій, що були додані до звернення. Звернуто увагу, що лише після подання документа про припинення громадянства Російської Федерації, виданого уповноваженим органом РФ встановленої форми (наказ МЗС РФ від 10.04.2012 № 11434), позивач зможе вернутись із заявою про оформлення довідки про реєстрацію особи громадянином України для подальшого оформлення паспорта громадянина України (а.с.60-61)

В матеріалах справи також наявні виписки із медичної карти позивача та довідки про обставини травми, зокрема, за змістом довідки військово-лікарської комісії від 30.11.2022 № 471т поранення ОСОБА_1 характеризується тяжким ступенем, а також пов`язане з проходженням військової служби. Крім того, відповідно до вказаної довідки позивач потребує продовження безперервного лікування терміном на 4 (чотири) місяці (а.с.28).

Не погоджуючись з відмовою Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області у прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації та невидачею паспорту громадянина України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» (далі Закон № 2235-III).

У відповідності до статті 1 Закону №2235-III громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону № 2235-ІІІ встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до положень статті 8 Закону № 2235-ІІІ особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону № 2235-ІІІ).

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Разом з тим, відповідно до положень статті 6 Закону Російської Федерації від 31.05.2002 № 62-Ф3 «Про громадянство Російської Федерації» набуття громадянином Російської Федерації іншого громадянства не тягне за собою припинення громадянства Російської Федерації.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (далі Порядок № 215).

Відповідно до пункту 117 Порядку № 215 у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

За пунктом 119 Порядку № 215 особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , згідно з рішенням УДМС України в Запорізькій області від 07.05.2020 набув громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону № 2235-ІІІ. Також позивачем подано до відповідача зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство Російської Федерації. На підставі довідки № 249 від 08.05.2020 року про реєстрацію особи громадянином України позивачу оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, на позивача був покладений обов`язок протягом двох років з моменту його реєстрації громадянином України подати до уповноваженого органу України документ про припинення громадянства Російської Федерації відповідно вимог статті 8 Закону № 2235-ІІІ.

Порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації, затвердженим 14.11.2002 № 1325. Цим Положенням, прийнятим відповідно до Закону, встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства Російської Федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства Російської Федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства РФ. Вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території Російської Федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства Російської Федерації не допускається.

Так, суд враховує той факт, що у позивача до 07.05.2022 був час для приведення всіх необхідних документів у відповідність до статті 8 Закону № 2235-ІІІ.

Водночас суд бере до уваги, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022. Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

Крім того, як зазначено представником позивача у позовній заяві, з 23.02.2022 посольство РФ в Україні припинило свою діяльність в Україні, тому ОСОБА_1 позбавлений можливості отримати документ, який підтверджує припинення його громадянства РФ.

Представник позивача також посилається на положення пункту 3 частини шостої статті 8 Закону № 2235-ІІІ, відповідно до якої для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, його подружжям - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя. Враховуючи положення згаданої статті, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з декларацією про відмову від іноземного громадянства Російської Федерації у зв`язку з існуванням незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства РФ.

За обставинами даної справи позивач та його представник неодноразово звертались до органів міграційної служби задля отримання інформації щодо можливості подати декларацію про відмову від громадянства РФ, проте листами від 18.04.2022, 19.04.2022, 19.12.2022, 12.01.2023, 27.01.2023 повідомлено про відсутність підстав для подання вказаної декларації.

В контексті викладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача та звертає увагу позивача, що норма, встановлена пунктом 3 частини шостої статті 8 Закону № 2235-ІІІ, стосується лише тих іноземців, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, натомість відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 проходить військову службу на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Відтак зазначена представником позивача норма не підлягає застосуванню до даних відносин.

Разом з тим, статтею 1 Закону № 2235-ІІІ визначено, що незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури. Проте, як зазначив представник відповідача, незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства ОСОБА_1 не надав.

Суд враховує, що консульські установи Російської Федерації, що розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

Водночас зміни у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства РФ з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

Європейський суд з прав людини у справі «Рисовський проти України» (пункти 70-71) зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, пункт 120; «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява № 48939/99, пункт 128; «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява № 21151/04, пункт 72; «Москаль проти Польщі», заява № 10373/05, пункт 51). У цій же справі також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74)

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункт 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява № 32457/05, пункт 40, від 13.12.2007, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява № 35298/04, пункт 67, від 11.06.2009).

Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства Російської Федерації наразі не є можливим. Водночас вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача, відповідач обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі ним саме декларації та зобов`язав подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації, суд дійшов висновку про протиправність відмови Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо прийняття у позивача декларації про відмову від громадянства Російської Федерації.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації та видати йому паспорт громадянина України суд зважає на таке.

Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної норми у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Таким чином, зобов`язання судовим рішенням суб`єкта владних повноважень до вчинення конкретних дій (прийняття конкретних рішень) можливе, за загальним правилом, лише за умови почергового встановлення судом двох обставин: позивач на момент звернення до відповідного суб`єкта владних повноважень забезпечив виконання всіх без винятку вимог закону для отримання конкретного рішення; зобов`язання суб`єкта владних повноважень розглянути повторно звернення позивача з урахуванням висновків суду є недоцільним (об`єктивно встановлено безальтернативність рішення суб`єкта владних повноважень, яке може бути прийняте за встановлених судом обставин у конкретній справі).

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права позивача є необхідним зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області повторно розглянути питання щодо прийняття декларації позивача про відмову від громадянства Російської Федерації.

Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Квитанцією від 17.02.2023 № підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1 073,60 грн (а.с.11). За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 1 073,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про його відмову від громадянства Російської Федерації.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України повторно розглянути питання щодо прийняття декларації позивача про відмову від громадянства Російської Федерації.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина Російської Федерації № НОМЕР_4 , виданий 20.09.2012.

Відповідач Управління Державної міграційної служби України, місцезнаходження: вул.Незалежної України, буд.90, м.Запоріжжя,69005; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.05.2023.

Суддя К.В.Мінаєва