Справа № 380/8329/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8329/23
У Х В А Л А

з питань поновлення та продовження процесуальних строків

08 травня 2023 року м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Гавдик З.В., розглянувши заяву представника позивача про усунення недоліків адміністративного позову у справі № 380/8329/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельної групи «Буд-Проект» до Головного управління ДПС у Львівській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельної групи «Буд-Проект» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 24.04.2023 позовну заяву залишено без руху, а особі, що звернулась, надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали судді від 24.04.2023, від представника позивача через канцелярію суду 01.05.2023 надійшла заява про усунення недоліків адміністративного позову.

У вказаній заяві позивач зазначає, що ним заявлені пов`язані між собою вимоги немайнового характеру, одна з яких є основною, а інша похідною, і з посилання на практику ВС вважає, що судовий збір підлягає сплаті, як за одну позовну вимогу.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Твердження позивача про з`явлення однієї вимоги судом не враховуються, оскільки Закон України «Про судовий збір» не містить винятків із зазначеного правила та не визначає в яких саме випадках дві вимоги позивача слід вважати однією вимогою немайнового характеру.

Судом не враховується вищевказана позиція позивача, оскільки вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності, як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права застосовується у відповідності до ст. 245 КАС України, яка встановлює (п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 245), що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправними не є передумовою позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, відтак позивач має заплати судовий збір, за кожну позовну вимогу не майнового характеру, що ним не зроблено.

ЄСПЛ у справі STOENESCU v. Romania (№ 14166/19), нагадав, що вимога сплачувати збори цивільним судам у зв`язку з позовами, які вони мають розглянути, сама по собі не є несумісною з пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. Kreuz v. Poland, № 28249/95, § 60, ЄСПЛ 2001-VI). Більше того, немає нічого незвичайного в системі, у якій судові збори за грошові вимоги залежать від суми спору, що входить до межі розсуду держави щодо регулювання та встановлення своєї системи судового збору, як вона вважає за потрібне. Проте система має бути достатньо гнучкою, щоб дозволити стороні скористатися повним або частковим звільненням від сплати судового збору або зменшенням розміру судового збору (див. рішення у справі Nalbant and Others v. Turkey, № 59914/16, § 40, 3 травня 2022 року).

Також в цій же справі ЄСПЛ нагадав, що порівняння різних рішень національних судів, навіть якщо вони винесені в явно схожих справах, не є його функцією, за винятком випадків відмови у правосудді чи очевидного свавілля, оскільки незалежність цих судів необхідно поважати (див. Вdamsons v. Latvia, № 3669/03, § 118, 24 червня 2008 року). Водночас піддавання двох суперечок різному трактуванню не може вважатися таким, що породжує суперечливу прецедентну практику, якщо це виправдано різницею у фактичних ситуаціях, про які йдеться (див. Hayati Зelebi and Others v. Turkey, № 582/05, § 52, 9 лютого 2016 року).

Крім того, Суд визнав, що можливість суперечливих судових рішень є невід`ємною рисою будь-якої судової системи, яка базується на мережі судів першої та апеляційної інстанцій, що мають повноваження в межах своєї територіальної юрисдикції. Такі розбіжності також можуть виникати в межах одного суду. Це саме по собі не може вважатися таким, що суперечить Конвенції. Тим не менш, критерії, якими керується Суд при оцінці умов, за яких суперечливі рішення різних національних судів, винесених в останній інстанції, можуть порушувати вимогу справедливого судового розгляду, закріплену в статті 6 § 1 Конвенції, полягають у встановленні того, чи «глибокі та давні розбіжності» існують у прецедентній практиці національних судів, чи передбачає внутрішнє законодавство механізм, здатний подолати ці невідповідності, чи застосовувався цей механізм і, якщо доцільно, з яким ефектом (див. Nejdet Єahin and Perihan Єahin v. Turkey ([GC], № 13279/05, §§ 49-58 та 61, 20 жовтня 2011 року).

З цих по суті підстав судом не враховуються посилання позивача на практику ВС про те, що позовні вимоги про протиправності рішень, дій чи бездіяльності є передумовою застосування іншого способу захисту, в даному випадку зобов`язання вчинити певні дії, як одна позовна вимога, оскільки державою встановлені чіткі критерії сплати судового збору із достатньо гнучким підходом щодо повного або часткового звільнення від сплати судового збору або зменшенням його розміру.

Така позиція суду по суті узгоджується із застосуванням Великою Палатою Верховного Суду, а саме у справах №9901/129/19, №9901/173/21, №9901/188/21 аналогічного підходу до питання щодо судового збору.

Отже, позивач повністю не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, оскільки не надав до суду квитанцію про сплату судового збору за кожну з 12 позовних вимог немайнового характеру в сумі 19324,80 грн.

Ухвалою від 24.04.2023 року про залишення позовної заяви без руху позивачу надано десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки.

Згідно ч. 2 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Згідно ч. 2 ст. 121 КАС України, про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Керуючись ст. 121, 243 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача про усунення недоліків адміністративного позову - відмовити.

Процесуальний строк встановлений ухвалою судді про залишення позовної заяви без руху від 24.04.2023 року, якою позивачу встановлено строк усунення недоліків позовної заяви продовжити.

Позивачу встановити в п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, оскарженню не підлягає.

Суддя Гавдик З.В.