Справа № 420/5068/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5068/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Раковської Ірини Анатоліївни до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди за лютий 2022 року, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» після смерті сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням раніше виплачених коштів в розмірі 82410,71 грн., та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду за лютий 2022 року, передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» після смерті сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням раніше виплачених коштів в розмірі 82410,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув під час виконання завдання в зоні проведення ООС смт. Нікопольське. 25.02.2022 року наказом Військової частини НОМЕР_1 №53 ОСОБА_2 (сина позивача) виключено зі списків особового складу у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також наказом Військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2022 року №38 ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно вищенаведеного виплачено зокрема додаткову винагороду на період дії воєнного стану у розмірі 100 000 грн. пропорційно днів участі з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року у розмірі 17 857,14 грн. Не погоджуючись з розміром означеної додаткової винагороди позивач звернулась з відповідним листом до відповідача згідно якого просила виплатити недоотриману суму у розмірі 82 410,71 грн. Однак у відповідь отримала листа від 12.09.2022 року яким їй відмовлено у задоволенні її заяви.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови їй у виплаті додаткової винагороди, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.

Ухвалою суду від 20.03.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.7).

ОСОБА_2 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_4 на посаді кулеметника зенітного кулеметного відділення взводу зв`язку.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 року №43 ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2022 року №38 ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу у зв`язку зі смертю, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання завдання в зоні проведення ООС смт. Нікольське (а.с.13).

Також вищенаведеним наказом зокрема передбачено виплату додаткової винагороди на період дії воєнного стану у розмірі 100 000 грн. пропорційно днів участі з 24 лютого по 28 лютого 2022 року у розмірі 17 857,14 грн., що підтверджується також платіжним дорученням №1146 від 29.04.2022 року (а.с.11).

Позивач 15.06.2022 року звернулась із заявою до відповідача згідно якої просила здійснити виплату їй винагороди на підставі Постанови від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь місяць, а саме у розмірі 100 000 грн., з урахуванням виплачених сум.

12.09.2022 року відповідачем надано відповідь на звернення ОСОБА_1 , де зазначено, що виплата здійснювалась на підставі Постанови від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства Оборони України від 14.03.2022 року №248, щодо прикладів розрахунку додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану, який був введений в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, а тому розрахунок грошового забезпечення солдата ОСОБА_2 проводився починаючи з 24.02.2022 року в розрахунку на місять тобто до 28.02.2022 року. З підстав чого відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача (а.с.9-10).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України прийнято Постанову від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Згідно абзацу 1 Постанови №168 ( в редакції чинній на момент звернення позивача до відповідача із заявою щодо виплати) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла).

Як встановлено судом ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, як вбачається з листа-відповіді від 12.09.2022 року додаткову винагороду відповідачем відповідно до Постанови №168 було розраховано виходячи лише з 5 днів (з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року включно) у сумі 17 857,14 грн., а не за весь місяць (з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року включно) у сумі 100 000,00 грн. як про це вказує позивач у позові.

Разом з тим, суд вважає здійснений відповідачем розрахунок додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 виходячи лише з 5 днів (з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року включно) у сумі 17 857,14 грн. протиправним, з огляду на таке.

Так у Постанові №168 зазначено про те, що у разі загибелі особи виплата здійснюється за весь місяць у якому особа загинула (померла). При цьому Постанова №168 не містить жодних виключень та/чи застережень щодо відступу від вказаного положення, а саме не містить положень, щодо права відповідача здійснювати розрахунок додаткової винагороди у лютому 2022 року лише виходячи з 5 днів, оскільки військовий стан введено на території України з 24.02.2022 року.

Зазначенні положення на думку суду є дискримінаційними по відношенню до військовослужбовців, які загинули у перші дні війни у лютому 2022 року, а ніж ті, які загинули пізніше (у березні 2022 року та надалі) та не відповідає принципам розумності та справедливості. Суд вважає, що виплата додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 не може ставитись в залежність від дати смерті військовослужбовця.

Також суд критично ставиться до посилань відповідача у листі-відповіді на роз`яснення Департаменту фінансів МОУ від 14.03.2022 року №248, оскільки питання виплати додаткової винагороди не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.

Більш того, суд вказує, що роз`яснення Департаменту фінансів МОУ від 14.03.2022 року №248 не є нормативно-правовим актом.

Підсумовуючи все вищевикладене суд вказує на те, що в даному випадку враховуючи, що місяць в якому загинув ОСОБА_2 є лютий, а також те, що згідно Постанови №168 виплата здійснюється за весь місяць, у якому загинула особа, тобто з урахуванням всіх днів у періоді з 01.02.2022 року по 28.02.2022 року включно.

Суд наголошує, що у п. 70 рішення ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» зазначено про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права: державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси; принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам; потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються; у контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди за лютий 2022 року, у розмірі 100 000,00 грн., передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» після смерті сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням раніше виплачених коштів та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу додаткову винагороду за лютий 2022 року, у розмірі 100 000,00 грн., передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» після смерті сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням раніше виплачених коштів.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано квитанції №0.0..1 від 24.01.2023 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальному розмірі 1073,60 грн.

Таким чином з урахування задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд доходить висновку про необхідність стягнення судового збору у розмірі 1073,60 грн. сплаченого позивачем з Військової частини НОМЕР_1 , що є співмірним до задоволених вимог.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди за лютий 2022 року, у розмірі 100 000,00 грн., передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» після смерті сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з урахуванням раніше виплачених коштів.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за лютий 2022 року, у розмірі 100 000,00 грн., передбачену Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» після смерті сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням раніше виплачених коштів.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. сплачені за квитанцією №0.0..1 від 24.01.2023 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_5 )

Відповідач - Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя Іванов Е.А.