Справа № 400/1007/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/1007/23

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В. Дата і місце ухвалення: 06.03.2023р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа Національна поліція України, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа Національна поліція України, про визнання протиправним та скасування наказу від 15.08.2022р. №566о/с про звільнення позивача з 15.08.2022р. з посади діловода управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Миколаївській області, поновлення на посаді діловода управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Миколаївській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 15.08.2022р. по дату винесення судового рішення.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.02.2023р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, серед іншого: для надання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.03.2023р. позовну заяву повернуто позивачеві на підставі ч.2 ст.123, п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 06.03.2023р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що перевіряючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що текст оскаржуваного наказу про звільнення було надіслано ОСОБА_1 26.08.2022р. Надіслання позивачу фото оскаржуваного наказу на її телефон не можна вважати ознайомленням ОСОБА_1 з цим наказом, оскільки на фото видно лише частину тексту без печатки установи та підпису начальника. Більше того, свідченням того, що працівник ознайомлений з наказом про його звільнення може бути лише особистий підпис такого працівника про ознайомлення. У відповідності до положень статті 233 КЗпП України відлік строку звернення до суду розпочинається з дня вручення працівнику копії наказу про звільнення.

Також, апелянт посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про невжиття ОСОБА_1 тривалий час активних дій, спрямованих на отримання копії наказу про звільнення від 15.08.2022р. №566о/с. Зазначає, що саме на роботодавця чинним законодавством покладено обов`язок ознайомити та видати працівнику копію наказу про його звільнення. На неодноразові звернення ОСОБА_1 про видачу їй копії наказу про звільнення ГУНП в Миколаївській області ухилялося від вчинення таких дій, копію наказу про звільнення вручено позивачу лише 16.01.2023р.

Посилається апелянт і на те, що вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду судом першої інстанції не враховано, що в м.Миколаєві велися активні бойові дії, що перешкоджало вчасному оскарженню наказу.

ГУНП в Миколаївській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ОСОБА_1 була обізнана про факт її звільнення 26.08.2022р. та того ж дня отримала на месенджер текст оскаржуваного наказу, який містив усю інформацію щодо підстав звільнення та дати розірвання трудового договору. Починаючи з серпня 2022 року ОСОБА_1 не вживала заходів щодо отримання онлайн наказу про звільнення, враховуючи, що вона перебувала за межами території України та інший формат спілкування з нею був неможливий. Також, відповідач стверджує, що позивач не займала посаду публічної служби, у зв`язку з чим поданий нею позов підлягає розгляду місцевим загальним судом. У зв`язку з викладеним, ГУНП в Миколаївській області просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 06.03.2023р. про повернення позовної заяви та закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.3 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Повертаючи спірною ухвалою від 06.03.2023р. позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення з позовом до суду, встановлений ч.5 ст.122 КАС України, та не зазначено поважних причин пропуску такого строку, які могли б бути підставою для його поновлення.

Не вдаючись до правової оцінки висновків суду першої інстанції про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду, встановленого ст.122 КАС України, колегія суддів зазначає, що при зверненні особи до суду, передусім, судом перевіряється чи підлягає відповідний спір розгляду в порядку адміністративного судочинства і лише після цього суд перевіряє дотримання порядку та строків звернення до суду, передбачених КАС України.

Зазначені висновки суду узгоджуються з положеннями п.4, п.5 ч.1 ст.171 КАС України, якою передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 наказу ГУНП в Миколаївській області від 15.08.2022р. №566о/с про звільнення її з 15.08.2022р. з посади діловода управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Миколаївській області на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (прогул без поважних причин).

Згідно п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм слідує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, які пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №815/6096/17 (К/9901/49528/18) від 27.02.2019р., при наданні спору статусу публічно-правового з приводу прийняття громадян на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби, та здійснення нею службової діяльності.

Спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 та ГУНП в Миколаївській області, з яким позивач перебуває у трудових відносинах на підставі наказу відповідача №268 о/с від 26.09.2016р. Призначення позивача на посаду діловода управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Миколаївській області відбулося на підставі її заяви від 26.09.2016р. без будь-яких особливостей, передбачених для прийняття особи на посаду публічної служби.

Як вбачається з витягу з штатного розпису апарату ГУНП в Миколаївській області, наданого відповідачем на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 18.04.2023р., посада діловода відноситься до посад цивільного персоналу.

Згідно посадової інструкції діловода управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП в Миколаївській області, затвердженої начальником УЛМТЗ ГУНП в Миколаївській області 27.08.2019р., кваліфікаційні вимоги до посади не передбачають наявності вищої освіти чи стажу роботи. Діловод належить до професійної групи «Службовці». Призначення на посаду та звільнення з неї здійснюється з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України та чинного законодавства про працю.

Звільнення позивача спірним наказом ГУНП в Миколаївській області від 15.08.2022р. №566о/с відбулося виключно на підставі норм трудового законодавства ст.40 КЗпП України.

А відтак, колегія суддів доходить висновку, що посада, яку займала ОСОБА_1 перед звільненням, не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, патронатною службою в державних органах, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Сам по собі факт роботи позивача в державному органі не є проходженням публічної служби в розумінні норм КАС України.

У даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, виконує відносно позивача не владні управлінські функції, а функції роботодавця у трудових відносинах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях зазначала, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дія, бездіяльність. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Під час визначення юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Враховуючи суть спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір між сторонами виник із трудових відносин, за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто, не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали від 06.03.2023р. необґрунтовано перевіряв дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду, встановленого КАС України, та надавав правову оцінку поважності причин пропуску такого строку. Судом не враховано, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, наслідком чого є постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Порушення норм процесуального права, у відповідності до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року скасувати.

Постановити по справі нову ухвалу, якою відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа Національна поліція України, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право звернення з даним позовом до відповідного місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 08 травня 2023 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук