Справа № 339/9/23
Суддя: Головенко О. С.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №339/9/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Латик В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача Воробець Р.М. звернувся з адміністративним позовом, в якому просить, поновивши ОСОБА_1 строк для звернення до суду, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в розмірі 680 гривень за ч.1 ст.121 КУпАП серії БАД №698431 від 19 листопада 2022 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що підставою винесення постанови стало те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в темну пору доби, в якому не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар.

Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів.

ОСОБА_1 заперечує свою причетність до вчинення вказаного адміністративного правопрушення, вказує про те, що 19 листопада 2022 року біля 22 години на вул. Коновальця в м.Болехів в нічний час автомобілем марки «Ауді А4» р.н. НОМЕР_1 керувала його цивільна дружина ОСОБА_2 , а він в цей час перебував на задньому сидінні вказаного транспортного засобу. На вулиці Коновальця в м.Болехів автомобіль був зупинений поліцейськими, які стали звинувачувати його в тому, що він керував вказаним транспортним засобом, на що він заперечив, а ОСОБА_2 підтвердила, що саме вона керувала даним автомобілем. Також на місці даний факт підтвердив і випадковий перехожий ОСОБА_3 .

Однак, працівники поліції показання зазначених осіб не взяли до уваги.

В автомобілі дійсно не горіло ближнє світло лівої фари. На місці поліцейськими винесена постанова про накладення адміністративного стягнення і копію постанови вручено йому. Але оскільки вказана копія постанови є нечитабельною, то він не міг її прочитати та вважав, що поліцейські винесли постанову про накладення адміністративного стягнення на його дружину ОСОБА_2 , тому її не оскаржував.

Але 28 грудня 2022 року йому зателефонували з Болехівського відділу державної виконавчої служби та повідомили, що стосовно нього відкрито виконавче провадження за несплату штрафу по оскаржуваній постанові.

ОСОБА_1 зазначеного у постанові правопорушення не вчиняв, правил дорожнього руху України не порушував, оскільки був пасажиром автомобіля, його вину не доведено.

В постанові не зазначено, яким транспортним засобом керував ОСОБА_1 , а також не вказано який пункт Правил дорожнього руху порушив водій ОСОБА_1 .

Жодним доказом наявність адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 встановлена не була.

Крім того, при розгляді справи відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП не було роз`яснено його процесуальні права та не забезпечено останньому можливість їх реалізації.

05 січня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до судового розгляду.

20 січня 2023 року представник відповідача Луцишин В.М. подав відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що 09 листопада 2022 року приблизно о 22 год екіпажем Долинського ВП ГУНП в Івано- Франківській області, до складу якого входить поліцейський СРПП №1 Долинського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Сачек В.Е., під час патрулювання на квадраті дислокації виявили, що водій автомобіля Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_2 керував даним транспортним засобом, на якому не горіла ліва фара в режимі ближнього світла у темну пору доби, в результаті чого порушив пункт 31.4.3 «в » ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КУпАП.

Поліцейський підійшов, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водієм транспортного засобу виявився позивач, який на вимогу представника патрульної поліції пред`явив всі документи.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, поліцейським роз`яснено позивачеві його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП і винесено оскаржувану постанову.

Працівник поліції під час розгляду справи з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню та діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова надана позивачу для ознайомлення, про що свідчить його підпис, а факт керування транспортним засобом підтверджує відео з місця події (а.с.26-28).

Представник відповідача в судові засідання не з"явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.21, 32, 45).

Представник позивача та позивач, надавши пояснення в суді, надалі в судове засідання не з"явилися та подали клопотання про прийняття рішення у справі без їх участі на підставі наданих доказів.

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до наступних висновків.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про національну поліцію", під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що 19 листопада 2022 року інспектором СРПП ВП №1 (м.Долина) Сачек В.Е. винесено постанову БАД №698431 від 19 листопада 2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 340 гривень за ч. 1 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яку позивач оскаржив.

Зі змісту постанови вбачається, що 19 листопада 2022 року о 22 год 25 хв по вул. Коновальця в м.Болехів водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом АУДІ А4 НОМЕР_1 в темну пору доби, в якому не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП (а.с.8-9).

Частина 1 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач, надаючи пояснення суду та заперечуючи факт вчинення ним правопорушення, посилається на відсутність належних доказів на підтвердження його винуватості та стверджує про те, що він не керував транспортним засобом, оскільки вживав спиртне; за рулем автомобіля на момент зупинки була його дружина ОСОБА_2 , а тому оскаржувана постанова повинна бути складеною на неї.

При цьому, на підтвердження цих доводів, покликався на пояснення свідків.

Зокрема, свідок ОСОБА_3 повідомив про те, що перебував на вулиці та бачив, як працівники поліції зупинили автомобіль, включивши маячки. Відразу до автомобіля не підходив, а через 10 хв., коли виник конфлікт між працівниками поліції та дівчини, яка була за кермом автомобіля. А чоловік, який виходив із автомобіля задньої частини, відмовився проходити тест, тому що був пасажиром.

Свідок ОСОБА_4 пояснив, що він з позивачем та його дружиною ОСОБА_2 перебували були в кафе «Прованс». Ірина сіла за кермо, він ззаду справа, а позивач ззаду зліва та їхали автомобілем Audi в сторону с.Тисів без порушення ПДР України. Їм на зустріч рухався автомобіль працівників поліції, який включив проблискові маячки. ОСОБА_2 зупинила автомобіль, а працівники поліції, швидко рухаючись заднім ходом, зупинили автомобіль перед ними. Вийшов працівник поліції, який спочатку відчинив двері автомобіля з його боку, а потім двері, де сидів позивач та вказав про те, що позивач був за кермом, що не відповідає дійсності. За кермом автомобіля перебувала ОСОБА_2 , якій не пропонували пройти тест на факт вживання алкоголю та не пояснювали, що саме вона порушила ПДР України. Надалі стали сперечатися, оскільки працівник поліції склав протокол і хотіли, щоб позивач підписав, працівники поліції погрожували викликати працівників воєнкомату. З приводу того, що не світила фара автомобіля, то позивач нічого не обговорював з працівникам поліції, а тільки вказав дружині щоб вона підписала вчинення нею такого порушення, оскільки вона була за кермом і це підтвердила працівникам поліції ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_2 пояснила, що закінчивши робочий день, вона зі своїм хлопцем (співжителем) ОСОБА_1 та його другом ОСОБА_4 їхали додому. По дорозі їх зупинили працівники поліції та повідомили чому вона не одразу зупинилася, а вона не розуміла, що відбувалося. Працівники поліції стали звинувачувати позивача, що він керував транспортним засобом і повинен пройти тест на факт вживання алкоголю, але він відмовився пройти тест, так як вживав спиртне. Працівники поліції змушували його підписати документи, погрожували, що викличуть воєнкомат і заберуть автомобіль, вона підписала документи, щоб забрати автомобіль. За кермом автомобіля перебувала вона, а позивач сидів ззаду. Працівники поліції відчиняли одразу задню двері автомобіля. Огляд на факт вживання алкоголю працівник поліції їй не пропонували пройти, так як були впевнені, що за рулем був ОСОБА_1 .

З матеріалів відеофіксації, які переглянуті судом, вбачається рух автомобіля, в якого в темну пору не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар на зустріч службовому автомобілю працівників поліції. Працівники поліції, зафіксувавши порушення, їдуть заднім ходом, зупинившись перед автомобілем і підходять до автомобіля, в салоні якого помітно рух. Працівник поліції відразу підходить до задніх дверей, подивився з правої сторони, а потім йде з лівої сторони та вказує, що бачив, як чоловік пересідав в автомобілі, запитує у нього чому він пересів та просить надати документи, повідомляє, що згідно ст.40 ЗУ «Про національну поліції » проводиться відеозйомка. ОСОБА_1 вказує, що не пересідав, за кермом автомобіля не був та надає документи. Працівник поліції запитує куди їдуть, і жінка, яка сидить на водійському сидінні, повідомляє, що їдуть додому.

Працівник поліції вказує, що на планшеті є відео, де зафіксовано, як він з дівчиною пересідають. ОСОБА_1 заперечує, пояснюючи, що не пересідав, за кермом була дівчина та просить надати відео. Працівник поліції пояснює, що зафіксовано на відео, як він не виконав вимогу про зупинку автомобіля для того, щоб пересісти в автомобілі та вказує ОСОБА_1 на те, що від нього чути запах алкоголю з ротової порожнини; запитує чи буде проходити тест на алкоголь за допомогою приладу Драгер 6810, але ОСОБА_1 відмовляється, пояснюючи, що він не їхав за кермом.

Працівник поліції запитує у жінки, чому вона пересіла у автомобілі і бере відповідальність на себе, а вона просить, щоб вони заспокоїлися, пояснює, що розуміє, що ОСОБА_1 був за кермом, просто вона після роботи не хотіла їхати. ОСОБА_1 вказує дружині, що працівники поліції не мають доказів, щоб підтвердити, що вона сідала за кермо та керувала автомобілем.

На файлі №2 зафіксовано, як працівник поліції пояснює ОСОБА_1 , що не потрібно хитрувати та вказує на порушення ним ПДР: на автомобілі не світить ближнє світло фар. ОСОБА_1 просить, щоб з приводу цього порушення виписали штраф, він оплатить, а «за пересадку у них немає доказів». Працівник поліції вказує, що складають протокол щодо не зупинки транспортного засобу, а також автомобіль буде доставлено у ВП.

Працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 ст.268 КУпАП та пояснює, що як закінчиться фото і відеофіксація, то він це пред"явить йому. ОСОБА_1 запитує на кого складають протокол з приводу незупинки транспортного засобу і працівник поліції повідомляє, що на нього.

Працівник поліції вказує жінці ( ОСОБА_2 ) про те, що вона може йти додому; вона запитує чи є відео і працівник поліції показує відеозйомку, на якій зафіксовано, що ліва фара автомобіля не світить, з чим ОСОБА_1 погоджується. Коли працівник поліції вказує, що зафіксовано, як вони пересідають, то ОСОБА_1 заперечує, зазначає що не бачить, а працівник поліції відповідає, що він не хоче бачити. Дружина ОСОБА_1 також переглядає відео. ОСОБА_1 просить працівників поліції, щоб взяли тест за допомогою Драгера в його дружини, оскільки він сидів з другом ОСОБА_6 позаду; працівник поліції не погоджується та пояснює, що він пересів. ОСОБА_1 вказує, що він не міг пересісти, оскільки є інвалідом, просить, щоб виписали штраф за неосвітлену фару, він все оплатить та спішить додому. Працівник поліції запитує чи буде ОСОБА_1 знайомитися з матеріалами справи і останній погоджується. ОСОБА_1 відмовляється надати на вимогу працівника поліції посвідчення на вилучення. Працівник поліції ознайомлює з протоколом з приводу незупинки на вимогу працівника поліції; ОСОБА_1 читає протокол та пояснює, що все виконав, зупинився зразу, їхав під 40 км, вони його зупинили, включивши маячки і він зупинився справа. Потім вказує, що не він зупинився, а його дружина. Працівник поліції звертає увагу, що він заговорюється. В цей час по дорозі їде автомобіль і ОСОБА_1 звертає увагу працівнику поліції: «Он летить, то ви не зупиняєте, а я не летів, я їхав під 40 км.» ОСОБА_1 просить, щоб склали постанову за неосвічені фари, працівник поліції ознайомлює його з постановою та зачитує її.

Зокрема, працівник поліції зачитує постанову за ч.1 ст.121 КУпАП, ОСОБА_1 вказує, що не розуміє почерк, і працівник поліції повторно зачитує зміст постанови. ОСОБА_1 зазначив, що згідний з нею, підписує та отримує копію постанови, вказує, що оплатить штраф, а в іншому за ч.1 ст. 130 КУпАП - він не винуватий.

ОСОБА_1 намагається домовитись щодо складання протоколу за ч.1 ст. 130 КУпАП з працівником поліції, який робить йому зауваження щодо неправомірної вигоди, просить заспокоїтись та роз"яснює, що в іншому випадку застосує фізичну силу. ОСОБА_1 вихопив ручку у працівника поліції і він просить не вчиняти непокору працівнику поліції, роз"яснює вимоги ст. 268 КУпАП, ст. 63 Конституції України.

Відповідно до статті 251 КУпАП, відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дожнього руху.

Згідно із приписами ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а тому є підстави взяти до уваги відомості, зафіксовані за допомогою технічного засобу фіксації.

Крім того, поліцейські попереджали водія, що відповідно до ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» ведеться відеозйомка.

Дані відеозаписи сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки не містять ознак фальсифікації чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 .

Підстав вважати відеозапис змонтованим немає і цей відеозапис є прямим і беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що відомостями відеозаписів підтверджується той факт, що за кермом вказаного автомобілю перебував саме ОСОБА_1 .

Так, на відео зафіксовано, як автомобіль не одразу зупинився на вимогу працівників поліції, проїхавши певну відстань. За той час, коли працівники поліції, рухаючись заднім ходом, під"їхали до зупиненого автомобіля, то зафіксовано, як всередині автомобіля здійснюється рух жінкою на передньому сидінні, що свідчить про її переміщення з пасажирського на водійське сидіння. Це одразу виявили працівники поліції, направившись не до місця перебування водія автомобіля, а до його задньої пасажирської частини .

Окрім того, дружина ОСОБА_1 на запитання працівника поліції чому пересіла у автомобілі, взявши на себе відповідальність, визнала, що ОСОБА_1 був за кермом, а вона після роботи не хотіла керувати В той час ОСОБА_1 зауважує їй, що працівники поліції не мають доказів, щоб підтвердити, що вона сідала за кермо та керувала автомобілем.

Однак, уже в судовому засіданні, ОСОБА_2 , заперечуючи такий факт та вказуючи, що вона керувала автомобілем, не змогла пояснити причину таких розходжень в своїх поясненнях.

Також, і сам ОСОБА_1 своїми висловами про те, що «їхав під 40 км, працівники поліції його зупинили, включивши маячки і він зупинився відразу справа; он летить автомобіль, то ви не зупиняєте, а я не летів, я їхав під 40 км.» не заперечував того факту, що саме він керував автомобілем.

З приводу пояснень свідка ОСОБА_3 про те, що за рулем сиділа жінка, то слід зазначити, що він не був очевидем вказаного, так як з його пояснень він одразу до зупиненого автомобіля не підходив, а тільки через 10 хв., коли виник конфлікт з працівниками поліції.

Суперечливими є пояснення свідка ОСОБА_4 в тій частині, де він вказав, що позивач не давав пояснень працівникам поліції з приводу неосвічення фари автомобіля, а його дружина підтвердила працівникам поліції про те, що вона була за кермом автомобіля.

Разом з тим, як свідчать матеріли відеозапису, ОСОБА_1 , переглянувши надані працівниками поліції відеоматеріали, погодився з тим, що в автомобілі не горить фара, просить, щоб з приводу цього порушення виписали штраф, він оплатить, а «за пересадку у них немає доказів».

А його дружина ОСОБА_2 підвердила працівникам поліції про те, що ОСОБА_1 був за кермом, оскільки вона після роботи не хотіла їхати.

Водночас, суд бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , згідно яких встановлено, що зупинивши автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , останній, щоб уникнути відповідальності, пересів на пасажирське сидіння.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 вказав, що він з напарником на службовому автомобілі рухалися по вул. Коновальця в м.Болехів зі сторони с.Тисів та побачили автомобіль, який рухався в зустрічному напрямку з технічними несправностями: не горіла ліва фара в нічний час доби. Вони включили червоно-сині проблискові маячки, щоб автомобіль зупинився, але водій не зупинявся, тому подали команду в гучномовець про негайну зупинку та стали рухатися заднім ходом. Коли зупинились перед автомобілем, то побачили, як водій пересідає на заднє сидіння, а дівчина, яка сиділа збоку, пересідає на місце водія, що зафіксовано на камеру. Тому він підійшов не до передніх дверей водія, а до задніх дверей, там де водій пересів. Однак, побачивши, що він з іншої сторони, підійшов з його сторони. При спілкуванні з водієм виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, почервоніння обличчя), тому йому запропоновано пройти тест на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі, але водій відмовився. Водієві роз`яснено права передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Водій стверджував, що він не їхав за кермом, але визнав, що фара в автомобілі не горіла, відмовився ознайомлюватися та отримувати копію протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, але ознайомився з постановою за ч.1 ст. 121 КУпАП та був згідний з нею, підписавши її. Дівчина, яка пересіла за кермо, сказала про те, що вона керувала автомобілем та просила нормально розійтися.

Під час перегляду в суді відео з нагрудних камер працівників поліції було встановлено узгодженість даного відеозапису з показами працівника поліції ОСОБА_7 та розбіжність із показами свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Отже, пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 не керував траспортним засобом, суд оцінює критично та визнає недопустим доказом на підтвердження його невинуватості, оскільки вони суперечать матеріалам справи та дані з метою уникнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.

Так, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_5 та зафіксовано на відео, після того, як автомобіль «Ауді А4» р.н. НОМЕР_1 зупинився, службовий автомобіль поліції ще продовжував рух, давав задній хід. При цьому, після зупинки свого автомобіля ОСОБА_1 не вийшов із автомашини, що підтверджує покази свідка ОСОБА_5 про переміщення його з водійського на пасажирське сидіння.

Поясненнями свідка ОСОБА_5 підтверджено, шо коли він підійшов до автомобіля, то ОСОБА_1 пересідав на заднє пасажирське крісло, тому він підійшов до одних задніх дверей автомобіля побачив пасажира і пішов до других задніх дверей де сидів позивач який пересів з місця водія (що також зафіксовано на відео), а дружина пересіла на місце водія.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України, водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

З огляду на положення п. 1.10 ПДР та диспозицію ч.1 ст.121 КУпАП, суперечливі пояснення свідків, допитаних за клопотанням ОСОБА_1 , визнавальні пояснення ОСОБА_1 , зафіксовані на камеру, доводи захисника про те, що в діях ОСОБА_1 немає складу правопорушення через неможливість визнати його є водієм є безпідставними і суд розцінює їх такими, що подані з метою уникнення останнього від відповідальності.

Матеріалами відеофіксації спростовані доводи позивача про те, що йому не повідомлено причину зупинки, не отримано від нього пояснень щодо обставин справи, не роз"яснені права та не вручено копію постанови.

Так, оглянувши відеоматеріали, судом встановлено, що працівник поліції, підійшовши до автомобіля, роз"яснив ОСОБА_1 причину зупинки автомобіля: в темну пору в якому не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла фар, роз`яснив ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, з правопорушенням та постановою позивач був згідний та вказував, що оплатить штраф.

Згідно пункту 31.4.3. «в» ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

При цьому цей факт, викладений в оскаржуваній постанові, не заперечується і самим позивачем, про що свідчать матеріали відеофіксації.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за N 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, N 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Безпідставними є доводи позивача з приводу того, що в оскаржуваній постанові не зазначено номер автомобіля, яким він керував, оскільки такі дані містяться в постанові.

Санкцією ч.1 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Саме такий штраф працівник поліції наклав на позивача, встановивши, що в його діях є склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії працівника поліції з приводу накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121 КУпАП щодо позивача є правомірними та законними, а тому аналізуючи здобуті по справі докази, приходить до висновку щодо безпідставності позовних вимог та відмови у їх задоволенні.

Також, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 121 КАС України, необхідно поновити позивачу пропущений процесуальний строк, встановлений законом, оскільки, обставини такого пропуску, зазначені в заяві про поновлення є поважними.

На підставі викладеного, керуючись ст. 241-246, 286 КАС України суд,-

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №698431 від 19 листопада 2022 року за ч.1 ст.121 КУпАП - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області вул. Української Перемоги, 15 м.Івано-Франківськ Івано-Франківської області, .

Суддя Головенко О.С.