Справа № 120/10652/22
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 травня 2023 р. Справа № 120/10652/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про стягнення середнього заробітку

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про стягнення середнього заробітку.

Позивач просить суд:

- Стягнути з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14 грудня 2021 року по 08 листопада 2022 року.

Позов обґрунтовує тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2021, крім іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Вінницької митниці ДФС з 03.06.2021. Враховуючи ігнорування відповідачем судового рішення, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України, яким було відкрито виконавче провадження та зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Вінницької митниці ДФС. У листі відповідач повідомив, що відповідно до наказу Державної митної служби України від 08.11.2022 №1084-о ОСОБА_1 поновлено на посаді.

Позивач зазначає, що рішенням суду від 13.12.2021 було зобов`язано відповідача негайно виконати рішення суду в частині поновлення його на посаді, натомість Державна митна служба України виконала рішення лише 08.11.2022, шляхом видачі наказу від 08.11.2022 №1084-о.

Тому, за відсутності фактичного допуску до роботи та невнесення відповідного запису до трудової книжки, позивач вважає, що у нього виникло право на звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 23.12.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

03.01.2022 представник позивача адвокат Юрченко Т.П. подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

16.01.2023 представник Державної митної служби України подав відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України (з урахуванням змін, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846, в редакції від 27 вересня 2019 року),пунктом 1 утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Державна митна служба України підтверджує факт реорганізаційних змін в системі органів, що реалізують державну митну політику, проте, звертає увагу суду на те, що правонаступництво відбулось лише у відповідних сферах діяльності в частині реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи. Вказує, що відбулося часткове публічне (адміністративне) правонаступництво. Підсумовуючи зазначає, що чинним законодавством визначено правонаступництво (компетенційне) новостворених державних органів лише в частині певних сфер та напрямків діяльності, натомість матеріальне правонаступництво від ДФС України не відбулось. Тобто, Держмитслужба не набула матеріального правонаступництва від ДФС України. Крім того, спір у цій справі виник у відносинах публічної служби і стосувався, зокрема, заборгованості за час роботи. Таким чином, обов`язок боржника (Держмитслужби), що випливає з рішення суду у цій справі, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи, що були передані Держмитслужбі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200. Представник вважає, що у такому випадку стягнення заборгованості із заробітної плати має бути з ДФС України.

Разом із відзивом представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження.

Ухвалою суду від 20.01.2023 позивачу надано строк для подачі письмових пояснень щодо клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

27.01.2023 представник позивача подав клопотання у якому заперечував проти зупинення провадження та просив суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача.

Ухвалою суду від 31.01.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Державної митної служби України про зупинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала справа №120/7078/21-а за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування, визнання протиправною відмови, поновленні на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 02.06.2021 № 846-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Вінницької митниці ДФС з 03.06.2021.

Також, цим рішенням суду стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.06.2021 по 13.12.2021 в сумі 127 117,76 грн. (сто двадцять сім тисяч сто сімнадцять гривень сімдесят шість копійок). Вказане рішення суду набрало законної сили.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.07.2022 відкрито виконавче провадження №69351442 з примусового виконання виконавчого листа від 17.12.2021 по справі №120/7078/21-а та зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Вінницької митниці ДФС з 03.06.2021.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 30.09.2022 по справі №120/7078/21-а змінено сторону виконавчого провадження №69351442, зазначену у виконавчому листі, виданому 17.12.2021 Вінницьким окружним адміністративним судом по справі №120/7078/21-а, а саме Боржника: Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на Державна митна служба України (м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, 1).

Також, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2022 по справі №120/7078/21-а змінено спосіб виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №120/7078/21-а з «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Вінницької митниці ДФС з 03.06.2021 року» на «Поновити ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді начальника Вінницької митниці ДФС з 03.06.2021».

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича від 26.10.2022 змінено сторону виконавчого провадження №69351442, зазначену у виконавчому листі, виданому 17.12.2021 Вінницьким окружним адміністративним судом по справі №120/7078/21-а, а саме боржника: Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ]) на Державна митна служба України (м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ).

Також, вказаною постановою державного виконавця було зобов`язано Державну митну службу України (м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г, ) виконати та повідомити державного виконавця про виконання рішення протягом трьох робочих днів з моменту отримання постанови.

Вказану постанову було направлено на адресу Державної митної служби України 26.10.2022 листом №20.1/69351442/24.

У відповідь на вищезазначену постанову відповідача Державна митна служба України направила листа від 08.11.2022 №08-1/12-02/8.19/6474, у якому повідомлено, що відповідно до наказу Державної митної служби України від 08.11.2022 №1084-о «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Дніпровської митниці Держмитслужби, тобто на посаді, рівнозначній посаді начальника Вінницької митниці ДФС. У якості підтвердження зазначеної у листі інформації Державною митною службою України додано копію відповідного наказу.

Відповідно до наказу Державної митної служби України від 08.11.2022 №1084-о «Про виконання рішення суду», який прийнято згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби та Державної митної служби України», постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» (із змінами) було скасовано наказ Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби від 02.06.2021 №846-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Пунктом другим вказаного наказу було зазначено про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Дніпровської митниці Держмитслужби з 03.06.2021.

На підставі зазначеного листа відповідача, постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця Андрія Тарасовича від 06.12.2022 закінчено виконавче провадження №69351442 щодо виконання виконавчого листа №120/7078/27-а виданого 17.12.2021.

Оскільки рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2021 виконано відповідачем лише 08.11.2022, то позивач вважає, що має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Водночас, частиною шостою статті 235 КЗпП України встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з частиною другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок № 100).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Зі змісту прохальної частини позовної заяви слідує, що позивач просить стягнути з Державної митної служби України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 14.12.2021 по 08.11.2022.

За загальним правилом в питаннях регулювання публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайним виконанням судового рішення є його виконання не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення рішення в судовому засіданні, у разі допущення його до негайного виконання, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

Відповідно до приписів статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 04.08.2022 у справі №380/6129/20.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі №120/7078/21-а, яким зобов`язано поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Вінницької митниці ДФС з 03.06.2021, виконано Державною митною службою України лише 08.11.2022.

Визначаючись щодо суми, що належить для виплати середнього заробітку позивачу за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2021 по 08.11.2022 та кількості робочих днів, суд враховує наступне.

Згідно ч. 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі №120/7078/21-а встановлено, що середньоденний заробіток позивача складав 948,64 грн.

Суд звертає увагу, що 24.03.2022 року набрав чинності Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" відповідно до норм якого на період воєнного стану скасовано усі святкові дні, тому суд погоджується із позивачем, що період затримки виконання рішення суду з 14.12.2021 по 08.11.2022 становить 330 календарних днів, однак кількість робочих з них складає - 232 дні.

Отже, у зв`язку із невиконанням відповідачем Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2021 у справі №120/7078/21-а, позивач отримав право на стягнення середнього заробітку за період 14.12.2021 по 08.11.2022 232 робочих дні.

Виходячи із 232 днів вимушеного прогулу, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на посаді, що становить 220 061,28 грн. (232х948,54).

Щодо посилань позивача на те, що Державна митна служба України не набула матеріального правонаступництва від ДФС України, то суд зазначає, що ухвалами Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2022 та від 30.09.2022 у справі №120/7078/21-а вже надано оцінку щодо правонаступництва прав та обов`язків ДФС України Державною митною службою України. Тому, оскільки вказане питання вже розкрито судом, до того ж висновки суду, що містяться в ухвалі від 15.09.2022 погоджено судом апеляційної інстанції у постанові від 18.01.2023, то суд вважає недоцільним надання повторної оцінки даним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 14.12.2021 по 08.11.2022 у сумі 220 061,28 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Крім того, позивач в прохальній частині позову просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить з таких приписів чинного законодавства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Однак представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження розміру виконаних робіт та проведеного позивачем розрахунку за надані послуги. Тобто, матеріали справи не містять належних доказів для підтвердження наданих адвокатом послуг, як того вимагає ч. 4 ст. 134 та ч.7 ст. 139 КАС України, а тому клопотання представника про стягнення на користь позивача витрати на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на посаді за період з 14.12.2021 по 08.11.2022 у сумі 220 061,28 грн (двісті двадцять тисяч гривень шістдесят одну гривню 28 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Державна митна служба України (вул. Дегтярівська, 11-г, м. Київ, 04119; ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна