Справа № 420/4187/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4187/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 01 березня 2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №93 від 09.02.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період служби в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року та Національної поліції України - з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 04.01.2023 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області з заявою №115 від 02.02.2023 року щодо призначення йому пенсії по інвалідності.

У відповідь на заяву, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом №1500-0206-8/15699 від 12.02.2023 року направило рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії по інвалідності №93 від 09.02.2023 року.

Вважаючи, рішення №93 від 09.02.2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 має право на призначення пенсії по інвалідності з дати звернення (02.02.2023 року), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позиція відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджується з заявленими позовними вимогами вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що на підстави заяви та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області, 09.02.2023 року винесено рішення №93 про відмову у призначенні пенсії позивачу, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 5 років.

Згідно наданих документів страховий стаж позивача, що дає право на пенсію, становив 9 років 08 місяців 4 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року згідно довідки № 2 від 10.01.2023 року, оскільки відсутня інформація про сплату внесків.

02.03.2023 року Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області було доопрацьовано пенсійну справу позивача та 02.03.2023 року винесено рішення про внесення змін до рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності 3 групи, відповідно до ст. 30 Закону № 1058 від 09.02.2023 року № 93.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, не зараховано періоди

проходження військової служби в органах внутрішніх справ з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року та період проходження військової служби в Національній поліції України з 07.11.2015 року по 31.05.2016 року згідно довідки № 2 від 10.01.2023 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про даний період роботи та відсутня інформація про сплату внесків.

З наведеного вбачається, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

Копію ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року про відкриття провадження було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області в його електронний кабінет та доставлено до електронного кабінету 06.03.2023 року о 20:28 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 29).

Копію ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року про відкриття провадження було надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області в його електронний кабінет та доставлено до електронного кабінету 06.03.2023 року о 20:28 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 30).

21 березня 2023 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/9350/23).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відзив на позовну заяву, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань до суду не надіслав.

У відповідності до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 04 травня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.12.2014 року позивач, зокрема, проходив службу в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року та Національної поліції України - з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №233997 від 04.01.2023 року позивачу встановлена III група інвалідності. Причина інвалідності - загальне захворювання.

19.01.2023 року Ліквідаційною комісією Департаменту захисту економіки Національної поліції України було розглянуто звернення позивача від 05.01.2023 року, та листом №Б-6/39/03-2023 від 19.01.2023 року було повідомлено , що 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про національну поліцію», при цьому Закон України «Про міліції втратив чинність.

Постановами Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року №641, від 16.09.2015 року №730 утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, створено її територіальні органи та визначено ліквідувати територіальні органи Міністерства внутрішніх справ як юридичні особи публічного прав.

Водночас, було надіслано позивачу довідку про доходи від 10.01.2023 року №2, довідку про проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України від 18.01.2023 року №34/39/03-2023, а також копію послужного списку з архівної особової справи №М-225520 та довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

24.01.2023 року Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Одеській області листом №14/1-Б-38 від 24.01.2023 року відносно надання довідки про суму грошового забезпечення за період з 10.08.2012 по 06.11.2015 рр. було повідомлено, що «у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, з урахуванням вимог пункту 7 Плану дій органів виконавчої влади, органів самоврядування під час збройної агресії РФ, затвердженого розпорядженням Кабінету міністрів України від 01.04.2022 № 265-Р та листа МВС від 28.04.2022 року № 10660/11-2022 «Про архівні документи ліквідованих органів внутрішніх справ», з метою забезпечення збереженості архівних документів та виключення можливості захоплення їх представниками держави-агресора, документи з нарахування грошового забезпечення та заробітної плати територіальних підрозділів УМВС (ГУМВС) України в Одеській області за період з 1991 року переміщені до умовно безпечного району. Тому надати довідку про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески за вищезазначений період на даний час неможливо. За отриманням довідки можливо звернутися після закінчення в Україні воєнного стану».

02.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності. До заяви позивач додав: трудову серії НОМЕР_1 від 16.12.2014 року; довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №233997 від 04.01.2023 року; лист Ліквідаційної комісії ДЗЕ НП України №Б-6/39/03-2023 від 19.01.2023 з додатками, зокрема копією Послужного списку №М-225520 з іншими документами.

Після реєстрації заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №93 області від 09.02.2023 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 5 років. Зазначено, що страховий стаж позивача становить 2 роки 10 місяці 26 днів.

Про зазначене рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №1500-0206-8/15699 від 12.02.2023 року.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з статтею 9 Закону №1058-ІУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону №1058-ІУ пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

У свою чергу, нормами статті 32 Закону №1058-ІУ встановлено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону №1058-ІУ).

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-ІУ періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з

відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності згідно з заявою №115 від 02.02.2023 року у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 5 років. До страхового стажу позивача не враховані період проходження служби в органах Національної поліції України з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року, згідно довідки №2 від 10.01.2023 року, оскільки відсутня інформація про сплату внесків.

При чому, судом встановлено, що органами Пенсійного фонду України, взагалі не розглядався факт проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року.

Одночасно з тим трудова книжка позивача містить запис про роботу позивача, як з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року, так і з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року, що є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Більш того, факт трудової діяльності позивача в зазначений період підтверджується іншими доказами по справі: довідкою про доходи від 10.01.2023 року №2 (яка і не була врахована територіальним органом ПФУ), довідкою про проходження служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції України від 18.01.2023 року №34/39/03-2023, а також копією послужного списку з архівної особової справи, які є додатками до листа Ліквідаційної комісії ДЗЕ НП України №Б-6/39/03-2023 від 19.01.2023 року.

Судом встановлено, що зазначені вище документи подавилися позивачем до ГУ ПФУ Одеської області разом з заявою про призначення пенсії №115 від 02.02.2023 року, були в ПФУ в наявності при вирішенні питання про призначення пенсії, однак не були враховані.

Більше того, законодавством не передбачено обов`язку пенсіонера (особи, яка звертається за призначенням пенсії) подавати разом з відповідною заявою первинні документи, які б підтверджували відомості, відображені в трудовій книжці або уточнюючій довідці, виданій підприємством, на якому працювала така особа.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №683/977/17, від 08.05.2018 у справі №672/455/17, від 12.12.2019 у справі №674/1579/16-а, від 20.02.2020 у справі №607/14316/16-а, від 27.04.2020 у справі №648/1613/17.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу вимог абзацу 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада;

характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

За загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Як судом встановлено, будь яких виправлень, дописок чи описок в записах трудової книжки позивача відсутні, зазначені дата прийняття на роботу та дата звільнення з роботи, наявні відповідні печатка та штамп підприємства (організації), підпис відповідальної особи та посилання на відповідні накази. Трудова книжка оформлена згідно вимог законодавства, яке діяло на той час.

Окрім того, в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, суд має врахувати також висновки щодо застосування норм права, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.09.2021 у справі №300/816/17, відповідно до якої за загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права. Водночас, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у архівній довідці.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17, від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 26.06.2019 року у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону №1058-ІУ пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені норми матеріального права, суд вважає, що відмовляючи в зарахуванні позивачу до страхового стажу періоди роботи з 10.08.2012 року по 06.11.2015року, та з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року, відповідач діяв необґрунтовано без урахування всіх обставин по справі.

Згідно з абзацом 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п. 1.2 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Форма заяви про призначення пенсії наведена в Додатку 2 Порядку № 22-1.

Згідно п. 4.1 Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно п. 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів орган, що призначає (здійснює перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, відповідно до положень ст. 44 Закону №1058-IV та положень п. 4.3, 4,7 Порядку 22-1 приймає рішення про призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії з зазначенням обґрунтувань такої відмови.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового стажу окремих періодів його роботи.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Під час розгляду справи по суті, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до органу, в якому працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірного періоду.

Відповідачем також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивача є недійсними та недостовірними.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Таким чином, стаж позивача, що обрахований відповідачем, не в повній мірі відповідає записам трудової книжки та наданим позивачем відомостям, що зазначені в наданих до суду доказах.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що після звернення позивача, відповідач не вчинив жодних дій визначених ст. 101 Закону № 1788-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із змісту положень ст. 245 КАС України видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Оцінивши наявні у справі докази суд доходить висновку, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідач не надав належної правової оцінки тим доказам, які надані позивачем для підтвердження стажу щодо спірного періоду, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про відсутність у позивача страхового стажу, який дає право на пенсію за віком.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №93 від 09.02.2023 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з

10.08.2012 року по 06.11.2015 року, та з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року.

Як встановлено судом, з заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач звернувся 02.02.2023 року, а саме в межах трьох місяців з дня встановлення інвалідності, тому є правомірним призначення пенсії ОСОБА_1 з 04.01.2023 року, тобто, з дати встановлення йому інвалідності.

При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії по інвалідності виключно через відсутність необхідного страхового стажу, водночас, судом встановлено, що право на зарахування до страхового стажу вказаних періодів позивач

мав станом на час звернення з заявою №115 від 02.02.2023 року, а тому у нього був визначений статтею 32 Закону №1058-ІУ страховий стаж 5 років, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 04.01.2023 року позивачеві пенсію по інвалідності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №93 від 09.02.2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період служби в органах внутрішніх справ України з 10.08.2012 року по 06.11.2015 року та в Національної поліції України - з 07.11.2015 року по 13.06.2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, починаючи з 04.01.2023 року.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, буд. 1, м. Суми, 40030, ).

Суддя С.О. Cтефанов