Справа № 140/3786/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/3786/22 пров. № А/857/1437/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Святецького В.В.,

за участі секретаря судового засідання: Вовка А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року (суддя Смокович В.І., час ухвалення 13:31 год., місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту 16.12.2022),

в адміністративній справі №140/3786/22 за позовом ОСОБА_1 до Бучанської районної державної адміністрації Київської області,

про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Бучанської районної державної адміністрації Київської області, в якому просив: 1) визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Бучанської РДА від 07.04.2022 №32/вс про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Бучанської РДА; 2) поновити позивача на посаді першого заступника голови Бучанської РДА з 08 квітня 2022 року; 3) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідач з позовними вимогами не погодився та подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю за їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення винесене з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без врахуванням правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що в оскаржуваному розпорядженні про звільнення від 07.04.2022 року не конкретизовано в чому полягає одноразове грубе порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків, яке могло б слугувати для звільнення позивача за ч.1 ст.41 КЗпП України, що породжує для ОСОБА_1 незрозумілість підставності такого звільнення та порушує принцип «правової визначеності підстав звільнення». Вказує апелянт, що відсутнє посилання на порушення конкретних пунктів посадової інструкції. Таких обставин не встановив і суд першої інстанції. Зазначає скаржник, що роботодавцем при звільненні з роботи не було дотримано і вимог ст.149 КЗпП України щодо можливості надання пояснень. При розгляді справи суд вийшов за межі оскаржуваного розпорядження і визнав законним звільнення з підстав, з яких відповідач не звільняв. Суд не дав оцінки цим фактичним обставинам та не врахував, що відповідач при обранні виду стягнення не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. З оскаржуваного розпорядження не вбачається індивідуальна оцінка роботи позивача, в тому числі, як до початку військового вторгнення росії (відсутність будь-яких дисциплінарних стягнень) так і його діяльність під час дії військового стану (забезпечення регіону, де позивач обіймав посаду, низкою продуктів, медикаментів, тощо), поважність причин щодо неможливості прибуття до місця роботи, а саме активні бойові дії в Бучанському регіоні. Всі ці обставини абсолютно були проігноровані при звільненні позивача з роботи, тому роботодавець застосував найжорсткіше дисциплінарне стягнення у вигляді необґрунтованого звільнення з роботи. У зв`язку з наведеним вважає скаржник, що оскаржуване розпорядження про звільнення позивача є протиправним через його прийняття без врахування усіх обставин справи, з чисельними порушеннями трудового законодавства та без його належного обґрунтування.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду від 06.12.2022 скасувати та винести постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не вмотивованою, а викладені в ній факти не відповідають фактичними обставинам справи. Вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно досліджено всі фактичні обставини справи, а рішення суду від 06.12.2022 є законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 з 07 травня 2021 року обіймав посаду першого заступника голови Бучанської районної державної адміністрації Київської області, з посадовим окладом згідно штатного розпису за його заявою (розпорядження від 06 травня 2021 року №27ос) (т.1 а.с. 9, 95).

У зв`язку з агресією рф та запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року (Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022), розпорядженням начальника Бучанської районної військової адміністрації Київської області №16/вс від 10 березня 2022 року оголошено простій з 14 березня 2022 року до можливості відновити роботу першому заступнику голови адміністрації ОСОБА_1 із звільненням від обов`язку бути присутнім на робочому місці в приміщенні райдержадміністрації (т.1 а.с. 221-зв., 222).

Розпорядженням голови Бучанської районної військової адміністрації Київської області №23/вс від 28 березня 2022 року наказано з 01 квітня 2022 року першому заступнику і двом заступникам простій припинити та відновити роботу на своєму робочому місці в приміщенні райдержадміністрації (т.1 а.с. 222-зв.).

У телефонному режимі 31 березня 2022 року голова Бучанської районної військової адміністрації особисто наказав першому заступнику голови адміністрації Діхтяруку А.Б. прибути 01 квітня 2022 року на 09:00 годину на робоче місце для виконання функціональних обов`язків.

У доповідній записці від 31.03.2022 року позивач повідомив голову Бучанської РВА про те, що у зв`язку із тим, що місто Буча було окуповане ворожими військами рф і все ще являється зоною бойових дій, тому доручення про прибуття на робоче місце виконати фізично неможливо і таке доручення не відповідає чинному законодавству, нормам моралі і здоровому глузду. Вказано позивачем, що ним написано заяву про дистанційну форму роботи з 01 квітня 2022 року (т.1 а.с. 14).

Згідно із розпорядженням голови Бучанської районної військової адміністрації Київської області від 07 квітня 2022 року №32/вс позивача ОСОБА_1 звільнено із займаної посади першого заступника голови адміністрації, з 07 квітня 2022 року, за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, відповідно до частини першої статті 41 КЗпП України. Підставою звільнення вказано доповідну записку ОСОБА_1 від 31.03.2022 року та лист погодження Київської ОДА від 07.04.2022 року (т.1 а.с. 10, 117, 118).

Листом від 08 квітня 2022 року №128 відповідач просив прибути ОСОБА_1 до Бучанської РДА для ознайомлення під особистий підпис та отримання розпорядження про звільнення у зв`язку із відсутністю останнього на робочому місці 07 квітня 2022 року (т.1 а.с. 15, 119).

Судом також встановлено, що згідно листа Київської ОВА за №4103/02/24.02.01-2022 від 04 серпня 2022 року, протягом березня квітня 2022 року позивачем ОСОБА_1 було скоординовано та забезпечено за узгодженням з Гуманітарним штабом Київської обласної військової адміністрації (КОВА) систематичне відвантаження гуманітарних вантажів до Київської області залізничним та великовантажним транспортом із Волинської області. ОСОБА_1 протягом зазначеного періоду систематично організовував завантаження та відправку залізничним, автомобільним великовантажним транспортом до Гуманітарного штабу КОВА, територіальних громад Бучанського району продуктів харчування, дитячого харчування, засобів гігієни, одягу, медикаментів, тощо. Всі питання щодо відвантаження із Волинської області гуманітарних вантажів, логістики було узгоджено з Гуманітарним штабом КОВА (т.2 а.с. 58-59).

У період березня 2022 року під час окупації Бучанського району Київської області російськими військами, посадові особи, члени гуманітарного штабу Ірпінської міської ради, Коцюбинської, Макарівської селищної ради, Білогородської, Борщагівської сільської ради неодноразово зверталися до першого заступника голови Бучанської районної державної адміністрації Діхтярука А.Б. з запитами на отримання гуманітарних вантажів для своїх територіальних громад. У вказаний період ОСОБА_1 було організовано доставку автомобільним та залізничним транспортом гуманітарної допомоги, а саме продукти харчування, ліки, теплі речі. ОСОБА_1 був на зв`язку і реагував на запити та здійснював координацію і організацію роботи з гуманітарними штабами громад, що підтверджується листами вище перелічених територіальних громад на запити адвокатів (т.2 а.с. 43, 46, 49, 52, 55).

Позивач ОСОБА_1 не погоджується із вищевказаним розпорядженням про звільнення з займаної посади від 07.04.2022 року №32/вс, вважає його протиправним та безпідставним, а тому звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірного розпорядження відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов такого висновку обґрунтовано, з дотриманням норм матеріального та процесуального права та повним з`ясуванням усіх обставин справи.

Так, враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Про місцеві державні адміністрації від 09 квітня 1999 року №586-XIV, виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Статтею 10 цього Закону №586-XIV передбачено, що перший заступник та заступники голів місцевих державних адміністрацій виконують обов`язки, визначені головами відповідних державних адміністрацій, і несуть персональну відповідальність за стан справ на дорученій їм ділянці роботи. Перший заступник та заступники голови обласної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою обласної державної адміністрації за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб; доручено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України Про утворення військових адміністрацій 24 лютого 2022 року №68/2022 на виконання Закону України Про правовий режим воєнного стану для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку вирішено утворити на базі існуючих районних державних адміністрацій відповідні районні військові адміністрації.

У зв`язку з утворенням районних військових адміністрацій відповідні районні державні адміністрації та голови таких адміністрацій набувають статусу відповідних районних військових адміністрацій та начальників таких військових адміністрацій.

В подальшому, Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб та Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначено Законом України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року №389-VIII (далі Закон №389-VIII).

Статтею 1 Закону №389-VIII передбачено, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовім адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 15 Закону №389-VIII визначено повноваження військових адміністрацій та передбачено, що військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України Про оборону України, Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Про критичну інфраструктуру, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Бучанської РДА від 06 травня 2021 року №27ос на підставі листа-погодження Київської обласної державної адміністрації №1603/01/13.1-2021 від 07 квітня 2021 року ОСОБА_1 за його заявою з 07.05.2021 було призначено на посаду першого заступника голови Бучанської РДА.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до розпорядження №2 від 11 січня 2022 року Бучанської державної адміністрації Київської області Про затвердження розподілу обов`язків між головою, першим заступником голови, заступниками голови та керівником апарату Бучанської районної державної адміністрації Київської області розподілені обов`язки між головою, першим заступником голови та керівником апарату райдержадміністрації (т.1 а.с. 123-129).

Так, на першого заступника голови Бучанської районної державної адміністрації Київської області Діхтярука А.Б. покладено: питання адміністративно-територіального устрою, забезпечення взаємодії з органами місцевого самоврядування району з питань виконання покладених на районну державну адміністрацію завдань; реалізації повноважень райдержадміністрації у сфері: цивільного захисту населення та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; оборонної та мобілізаційної роботи; цифровізації; формування в установленому порядку проекту бюджету, відповідає за режимно-секретну роботу, взаємодію з правоохоронними органами.

Перший заступник голови районної державної адміністрації координує та контролює діяльність таких структурних підрозділів райдержадміністрації: управління фінансів; сектору мобілізаційної, режимно-секретної роботи; сектору цивільного захисту, оборонної роботи та взаємодії з правоохоронними органами; сектору цифрової трансформації. У межах своїх повноважень координує діяльність територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, забезпечує взаємодію з територіальними органами інших державних органів та з підприємствами, організаціями, установами незалежно від форми власності, що знаходяться на території району. Взаємодіє та координує діяльність Борщагівської сільської ради та Макарівської селищної ради; координує комісії райдержадміністрації з відповідних питань.

Із своїми посадовими обов`язками позивач був ознайомлений, про що свідчить поставлена дата та особистий підпис ОСОБА_1 (т.1 а.с. 129).

Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15 березня 2022 року №2136-IX (далі Закон №2136-IX) визначено особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону №389-VIII.

Згідно з пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону №2136-ІХ главу XIX Прикінцеві положення КЗпП доповнено пунктом 2 такого змісту: 2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону №389-VIII, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом №2136-IX.

Частинами другою, третьою статті 1 Закону №2136-ІХ визначено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Мінекономіки надано роз`яснення щодо порядку дій роботодавців під час воєнного стану та рекомендовано роботодавцю прийняти рішення про переведення працівника на дистанційну роботу, за умови якщо специфіка виконання роботи передбачає можливість здійснення її віддалено.

Так, нормами статі 60-2 КЗпП України передбачена можливість дистанційної роботи.

Відповідно до частини першої статті 60-2 КЗпП, дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією власника або уповноваженого ним органу, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.

Згідно із пунктом 6-1 частини 1 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу.

Типова форма трудового договору про дистанційну роботу затверджена наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 05 травня 2021 року №913-21 Про затвердження типових форм трудових договорів про надомну та дистанційну роботу.

Водночас, згідно з частиною 11 статті 60-2 КЗпП, на час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі.

Відповідно до статті 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Судовим розглядом встановлено, що згідно із розпорядженням Бучанської РДА від 10 березня 2022 року №16/вс Про оголошення простою у зв`язку із збройною агресією російської федерації та запровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в країні, Закону №389-VIII, керуючись статтями 34, 113 КЗпП України, відсутністю організаційних і технічних умов для господарської діяльності райдержадміністрації, оголошено простій з 14 березня 2022 року до можливості відновити роботу заступникам голови райдержадміністрації, у тому числі першому заступнику голови адміністрації ОСОБА_1 ..

Згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів, позивачем під час перебування в місті Луцьку протягом березня квітня 2022 року було скоординовано та забезпечено за узгодженням з Гуманітарним штабом Київської обласної військової адміністрації (КОВА) систематичне відвантаження гуманітарних вантажів до Київської області залізничним та великовантажним транспортом із Волинської області. ОСОБА_1 протягом зазначеного періоду систематично організовував завантаження та відправку залізничним, автомобільним великовантажним транспортом до Гуманітарного штабу КОВА, територіальних громад Бучанського району, міста Ірпінь продуктів харчування, дитячого харчування, засобів гігієни, одягу, медикаментів, тощо. Всі питання щодо відвантаження із Волинської області гуманітарних вантажів, логістики було узгоджено з Гуманітарним штабом КОВА.

Відповідно до розпорядження Бучанської РДА від 28 березня 2022 року №23/вс «Про припинення простою ОСОБА_1 у зв`язку із відновленням роботи райдержадміністрації», з 01 квітня 2022 року припинено простій не з вини працівників, першому заступнику голови Бучанської РДА Діхтяруку А.Б. та відновлено роботу на своєму робочому місці в приміщенні райдержадміністрації.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що 31 березня 2022 року позивачу зателефонував голова Бучанської військової адміністрації і наказав ОСОБА_1 як першому заступнику прибути в приміщення РДА 01 квітня 2022 року для виконання його прямих обов`язків, на що ОСОБА_1 сказав, що не може виконати це доручення, оскільки має не закінчені справи по відвантаженні необхідних товарів для мешканців Бучанського району і добратися до місця роботи немає можливості, яка пов`язана з окупацією міста, в якому розташоване місце роботи (місто Буча) та активними бойовими діями, в умовах воєнного часу, що несе загрозу життю і здоров`ю громадян.

У розглядуваній ситуації позивач ОСОБА_1 із 01.04.2022 року на своє робоче місце в приміщення РДА не прибув і, відповідно, ні розпорядження голови Бучанської РДА від 28 березня 2022 року №23/вс, ні усні вказівки (доручення) щодо прибуття на робоче місце, не виконав.

Хоча, слід зазначити, що два заступники керівника РВА ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким також з 01 квітня 2022 року припинено простій не з вини працівників, прибули на свої робочі місця для виконання покладених на них посадовими обов`язками повноважень.

Суд враховує, що позивач був обізнаний з усіма розпорядженнями та дорученнями керівника Бучанської РВА.

Тобто, позивач, займаючи посаду першого заступника голови Бучанської РДА, у обов`язки якого входила координація роботи всієї районної адміністрації, знав про вищезазначені розпорядження, так як своє перебування в місті Луцьк погодив з керівником РВА, знаходився віддалено від місця своєї роботи та виконував роботу, яка не входила в його прямі обов`язки.

Суд зауважує, що виходячи із норм статті 4 Закону №389-VIII військові адміністрації, керівну посаду в якій займав позивач утворюються саме для забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян.

Так, статтею 15 вказаного Закону №389-VIII визначено, що військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють, зокрема повноваження із надання допомоги власникам квартир (будинків) в їх відбудові у разі пошкодження в результаті проведення бойових дій, терористичних актів, диверсій; організації за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціального призначення, житлових будинків, а також шляхів місцевого значення; виконання або делегування на конкурсній основі генеральній будівельній організації (підрядній організації) функцій замовника на будівництво, реконструкцію і ремонт житла, інших об`єктів соціальної та виробничої інфраструктури комунальної власності; забезпечення соціально-культурних закладів, які перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, а також населення паливом, електроенергією, газом та іншими енергоносіями; вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод; здійснення контролю за якістю питної води; вирішення питань про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку із похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; надання допомоги на поховання громадян в інших випадках, передбачених законодавством; становлення посиленої охорони об`єктів критичної інфраструктури та об`єктів, які забезпечують життєдіяльність населення; вирішення питань збирання, транспортування, утилізації та знешкодження побутових відходів, знешкодження та захоронення трупів тварин тощо.

Специфіка посадових обов`язків ОСОБА_1 полягала в контролі та координації діяльності райдержадміністрації у сфері цивільного захисту населення та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, а також оборонна та мобілізаційна робота, яка вкрай була необхідна для збереження цілісності та суверенітету України. Більше того, враховуючи специфіку роботи першого заступника голови адміністрації - ані цивільний захист населення, ані ліквідування наслідків надзвичайних ситуацій, ані проведення оборонної роботи неможливо виконувати дистанційно.

Суд критично оцінює поведінку позивача щодо невиконання доручення голови РДА прибути з 1 квітня 2022 року в місто Буча в приміщення РДА для виконання покладених посадовою інструкцією своїх прямих обов`язків, з огляду на те, що 31 березня 2022 року на офіційному сайті міський голова міста Буча висвітлив інформацію про звільнення міста від окупантів, фаза активних бойових дій закінчилася і загарбники покинули територію Бучанського району Київської області.

Додатково суд зазначає, що 04 квітня 2022 року місто Буча відвідав Президент України Володимир Зеленський (https://www.ukrinform.ua/rubric-ato/3448368-zelenskii-vidvidav-bucu- v-akii-viavili-masovi-pohovanna-mirnih-ziteliv.html') та Голова Верховної ради України ОСОБА_4 разом із народними депутатами.

Отже, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта (позивача) про об`єктивну неможливість виконання доручення про прибуття до м. Буча, у зв`язку з окупацією міста російськими військовими, веденням активних бойових дій на території Бучанського району та наявністю реальної загрози життю та здоров`ю, а також недоведеністю до відома розпорядження Бучанської РДА від 10 березня 2022 року №16/вс Про оголошення простою та розпорядження від 28 березня 2022 року №23/вс Про припинення простою ОСОБА_1 у зв`язку з відновленням роботи райдержадміністрації.

Відносно твердження позивача про те, що він фізично не міг прибути до міста Буча 01 квітня 2022 року, оскільки знаходився в місті Луцьк (відстань 400 км), то слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 було наказано прибути до Бучанської РДА з 01 квітня 2022 року, однак ще протягом тижня роботодавець не приймав жодних дій для звільнення позивача, який і до 07.04.2022 року не приступив до виконання своїх посадових обов`язків.

Водночас, письмовими матеріалами справи підтверджується, що залізничне пасажирське сполучення дільниці Луцьк-Київ в період з 24 лютого 2022 року по 07 квітня 2022 року забезпечувалося курсуванням пасажирських поїздів (лист АТ Українська залізниця) і маршрутні автобуси здійснювали перевезення людей (лист Державне агентство автомобільних доріг України). Окрім того, позивач за бажанням міг добратися власним транспортом, яким власне і приїхав до міста Луцьк (т.2 а.с.196-197).

Відносно доводів апеляційної скарги, що в оскаржуваному розпорядженні про звільнення не конкретизовано в чому полягає одноразове грубе порушення ОСОБА_1 трудових обов`язків, яке могло б слугувати для звільнення позивача за ч.1 ст.41 КЗпП України, що породжує для ОСОБА_1 незрозумілість підставності такого звільнення та порушує принцип «правової визначеності підстав звільнення», колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 40 КЗпП України визначає підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а стаття 41 цього Кодексу - додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Згідно пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

При роз`ясненні цієї норми, Верховний Суд України у пункті 27 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів вказав на те, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано (могло бути завдано) шкоду.

Досліджуючи оскаржуване розпорядження та формулювання у ньому, встановлено у пункті першому цього розпорядження наступне формулювання: «Звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Бучанської районної державної адміністрації Київської області 7 квітня 2022 року за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, відповідно до частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України».

Колегія суддів розцінює, що вказане формулювання передбачає визначення пункту першого частини першої статті 41 КЗпП України. Тобто, відповідачем замість вказання пункту 1 цифрам, було розписано словами «за одноразове грубе порушення».

До того ж, на переконання колегії суддів, певна нечіткість спірного розпорядження не призводить до визнання його неправомірним та скасування.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, враховуючи вищезазначені норм законодавства та специфіку повноважень, якими був наділений ОСОБА_1 , займаючи посаду у військовій адміністрації, умови воєнного стану, введеного на всій території України та нагальну необхідність у відновленні нормального функціонування територіальної громади, відсутність першого заступника начальника Бучанської військової районної адміністрації на робочому місці після звільнення міста Буча від окупації та прийняття відповідного розпорядження про припинення простою ОСОБА_5 відповідач правильно розцінив як грубе порушення його трудових обов`язків.

Також обґрунтовано суд першої інстанції врахував, що спірне розпорядження було прийняте в умовах реального військового стану в державі та визнав звільнення позивача співмірним до вчиненого проступку.

Окремо суд звертає увагу, що розпорядження про звільнення позивача було погоджено з начальником Київської обласної військової адміністрації (т.1 а.с.118).

Сам факт неприбуття позивача, який займав керівну посаду у військовій адміністрації району, є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, адже неприбуття позивача під час реального воєнного стану у державі мало негативні наслідки та ускладнило роботу Бучанської РВА у той важкий час, коли Бучанський район мав ліквідовувати ті наслідки, що залишилися після окупантів.

Вказаним спростовуються доводи скаржника щодо незрозумілості підстав звільнення та порушення відповідачем принципу «правової визначеності підстав звільнення».

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Бучанської РДА від 07.04.2022 №32/вс про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Бучанської РДА задоволенню не підлягає, як і не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, які загалом висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до непогодження із ними та власного трактування норм права.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції приймаються до уваги висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно та об`єктивно встановлено обставини справи, сформовано правильні висновки по суті розглядуваних правовідносин, оскаржене рішення суду від 06.12.2022 року винесене з дотриманням чинного законодавства, а тому немає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року в адміністративній справі №140/3786/22 за позовом ОСОБА_1 до Бучанської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
В. В. Святецький
Повний текст постанови суду складено 08.05.2023 року