Справа № 120/10306/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 травня 2023 р. Справа № 120/10306/22

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Оріон" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови

в с т а н о в и в :

08.12.2022 року ТОВ "Торговий дім "Оріон" звернулось в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 08.09.2022 року на автомобільній дорозі М-21, Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки MAN TGX 18.480, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіпу марки PACTON SXD, номерний знак НОМЕР_2 .

За наслідками проведеної перевірки посадовими особами управління складено акт №331427 від 08.09.2022 року, в якому зафіксовано порушення ст. 34, ст. 48, п.11.1 наказу МТУ №363 від 14.10.1997 року.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, 11.10.2022 року Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанову №337562 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.

Вказав, шо згідно розпорядження №01-07/09/2022 від 07.09.2022 року ТОВ "ТД "Оріон", як власник автомобіля-тягача марки MAN TGX 18.480, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіпу марки PACTON SXD, номерний знак НОМЕР_2 , 08.09.2022 року здійснював перевезення вантажів для внутрішнього переміщення основних засобів.

Разом з тим, зазначив, що водій надав посадовим особам Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Акт внутрішнього переміщення основних засобів, чим на його думку дотримано вимог законодавства, оскільки перевезення вантажів за договором для третьої особи не здійснювалось, а тому на переконання позивача така постанова є протиправною та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим він звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 13.12.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06.01.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначив, що під час здійснення державного контролю транспортного засобу, документи, що передбачені ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у водія були відсутні, а саме товарно-транспортна накладна на транспортування засобів або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, з огляду на що, посадовими особами Укртрансбезпеки обґрунтовано складено акт №331427 від 08.09.2022 року та, як наслідок, притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 08.09.2022 року на автомобільній дорозі М-21, Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки MAN TGX 18.480, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіпу марки PACTON SXD, номерний знак НОМЕР_2 .

За наслідками проведеної перевірки посадовими особами управління складено акт №331427 від 08.09.2022 року, в якому зафіксовано порушення ст. 34, ст. 48, п.11.1 наказу МТУ №363 від 14.10.1997 року.

За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, 11.10.2022 року Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області винесено постанову №337562 про застосування адміністративного-господарського штрафу в розмірі 17000 грн.

Згідно розпорядження №01-07/09/2022 від 07.09.2022 року та акту внутрішніх переміщень основних засобів, ТОВ "ТД "Оріон" як власник автомобіля-тягача марки MAN TGX 18.480, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіпу марки PACTON SXD, номерний знак НОМЕР_2 , 08.09.2022 року здійснював перевезення вантажів для внутрішнього переміщення основних засобів, а саме навантажувач фронтальний марки KRAMER 5095, реєстраційний номер НОМЕР_3 , бульдозер марки CATERPILLAR D3K2, реєстраційний номер НОМЕР_4 , які згідно свідоцтв про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 відповідно, є власністю ТОВ "Торговий дім "Оріон" для забезпечення своєчасного виконання робіт по Договору будівельного підряду між ТОВ "Торговий дім "Оріон" та ТОВ "Інжтехбуд" №30082022П від 30.08.2022 року.

На переконання позивача, перевезення вантажів за договором для третьої особи не здійснювалось, відповідно до Акту внутрішнього переміщення основних засобів, наданого водієм особам Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області а, ним дотримано вимог законодавства, у зв`язку з чим він звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ.

Згідно з ст. 5 Закону від Закону України "Про автомобільний транспорт" основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 57, 58 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань:

- здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті;

- здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування;

- здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні;

- проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт;

- проводить перевірку транспортно-експедиційної документації на здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом;

- здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 196-р від 03.03.2020 року "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" Подільське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області з Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області.

Водночас пунктом 3 вказаного розпорядження встановлено, що територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам, що утворюються.

Відтак, саме на органи Укртрансбезпеки покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, в тому числі державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів та вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; внутрішні перевезення - перевезення пасажирів та/чи вантажів територією України без перетину державного кордону України; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Згідно зі статтею 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2022 року на автомобільній дорозі М-21, Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області проведено перевірку транспортного засобу марки MAN TGX 18.480, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіпу марки PACTON SXD, номерний знак НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки MAN TGX 18.480, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепу марки PACTON SXD, номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується розпорядженням №01-07/09/2022 від 07.09.2022 року "Про перевезення техніки".

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що в межах даного адміністративного позову ТОВ "Торговий дім "Оріон" є автомобільним перевізником, а отже суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Як вже встановлено судом, згідно акту №331427 від 08.09.2022 року, посадовими особами Відділом державного нагляду (контролю) у Вінницькій області зафіксовано порушення ст. 34, ст. 48, п.11.1 наказу МТУ №363 від 14.10.1997 року, а саме відсутність товарно-транспортної накладної на транспортування засобів або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.

Суд зауважує, що згідно з положеннями статей 908-909 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Згідно із розділом 1 (Терміни та поняття) Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Правила №363), наведені у цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні:

- перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

- договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;

- замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни;

- замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів;

- вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення;

- вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі Правила № 363), згідно з якими товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Додатком 7 до Правил № 363 затверджена форма товарно-транспортної накладної, в якій обов`язковою до заповнення графою визначено автомобільного перевізника.

Також за змістом визначень, що наведені у Правилах №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Аналізуючи вищенаведених норм законодавства, суд зазначає, що наявість товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - остання не оформлюється.

Аналогічного правового висновку дійшов й Верховний суд у постанові №810/3713/16 від 29.04.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснення ТОВ "Торговий дім "Оріон" внутрішніх перевезень навантажувача фронтального марки KRAMER 5095, реєстраційний номер НОМЕР_3 , бульдозеру марки CATERPILLAR D3K2, реєстраційний номер НОМЕР_4 надало посадовим особам управління:

- Розпорядження №01-07/09/2022 від 07.09.2022 року, згідно якому переміщення техніки здійснювалось автомобілем-тягачем марки MAN TGX 18.480, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричіпу марки PACTON SXD, номерний знак НОМЕР_2 , 08.09.2022 року, які є у власності ТОВ "Торговий дім "Оріон";

- Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 , згідно яких ТОВ "ТД "Оріон" є власником навантажувача фронтальний марки KRAMER 5095, реєстраційний номер НОМЕР_3 , бульдозер марки CATERPILLAR D3K2, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

- Акт внутрішніх переміщень основних засобів, згідно якого навантажувач фронтальний марки KRAMER 5095, реєстраційний номер НОМЕР_3 , бульдозер марки CATERPILLAR D3K2, реєстраційний номер НОМЕР_4 переміщуються на адресу: вул. Привокзальна, 54, м. Бориспіль, Київська область;

- Договір будівельного підряду між ТОВ "Торговий дім "Оріон" та ТОВ "Інжтехбуд" №30082022П від 30.08.2022 року.

Аналізуючи матеріали справи, суд доходить висновку, що ТОВ "Торговий дім "Оріон" послуга з перевезення вантажів не надавалась, вантаж перевізнику вантажовідправником не передавався, адже здійснювалось саме переміщення власного вантажу власним транспортом, у зв`язку із виробничою необхідністю.

Таким чином, посадовими особами Укртрансбезпеки не враховано обставин перевезення ТОВ "Торговий дім "Оріон" власної техніки для здійснення власних потреб, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №337562 від 11.10.2022 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Стосовно доводів відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву щодо невикористання позивачем індивідуальної карти водія на момент проведення перевірки документів, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.09.2018 у справі № 2а-1465/10/0470, суд дійшов висновку, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Вимогою заявленого позову є скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №337562 від 11.10.2022 року, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про порушення позивачем норм чинного законодавства або встановлення факту їх відсутності.

При цьому питання щодо наявності чи відсутності у позивача індивідуальної карки водія на момент проведення перевірки не охоплюється предметом доказування даного позову, оскільки оскаржувана постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, прийнята на підставі акту №331427 від 08.09.2022 року, згідно якого посадовими особами управління зафіксовано лише відсутність у позивача товарно-транспортної накладної на транспортування засобів або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати правовий аналіз наявності чи відсутності у позивача індивідуальної карки водія.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2018 року по справі № 826/18379/14 та постанові від 18.06.2018 по справі №805/3284/17-а.

З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності у позивача індивідуальної карки водія на момент проведення перевірки посадовими особами Укртрансбезпеки.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Що стосується вимоги про стягнення судових втрат, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Судом з`ясовано, що відповідач хоч і вважається суб`єктом владних повноважень в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, однак є територіальним (відокремленим) підрозділом Державної служби України з безпеки на транспорті, немає статусу юридичної особи та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються Державній службі України з безпеки на транспорті (див. Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103).

Відтак суд доходить висновку, що у даному випадку судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1446 від 08.11.2022 року.

Крім цього, згідно частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача надано Договір про надання професійної правничої допомоги в адміністративній справі 1 від 13.10.2022 року, рахунки №26/10/22/1 від 26.10.2022 року, №09/11/22/1 від 09.11.2022 року, в яких зазначено, що винагорода (гонорар) згідно вказаного Договору складає - 7939,20 грн. та платіжні інструкції №1445 від 08.11.2022 року на суму 3969,60 грн., та №1795 від 07.12.2022 року на суму 3969,60 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Однак, розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд вважає завищеним, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката з 7939,20 грн. до 4000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Таким чином, враховуючи те, що адміністративний позов задоволено, на користь позивача необхідно стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2481 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №337562 від 11.10.2022 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оріон" (вул. Гонти, 45Д, м.Вінниця, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оріон" (вул. Гонти, 45Д, м.Вінниця, ) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000 грн. (чотири тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Оріон" (вул. Гонти, 45Д, м.Вінниця, );

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. В.Порика, 29, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович