Справа № 200/254/23
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року Справа№200/254/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Аляб`єва І.Г.

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчити дії,

УСТАНОВИВ:

20.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в якому просить

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.09.2022 № 1005 «Про порушення службової дисципліни старшим інспектором-черговим чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_2 та його покарання».

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.09.2022 № 431 о/с «По особовому складу» про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0124375) зі служби в поліції з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 28.09.2022 року.

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на службі в поліції з 29.09.2022 року на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 29.09.2022 року по день ухвалення судом рішення, з розрахунку розміру його середньоденної заробітної плати.

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі в поліції та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

- стягнути на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає наказ начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.09.2022 № 1005 «Про порушення службової дисципліни старшим інспектором-черговим чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітаном поліції ОСОБА_2 та його покарання» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , а також наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.09.2022 № 431 о/с «По особовому складу» про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки під час проведення службового розслідування не було враховано всі істотні обставини, що мають значення для прийняття висновку про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Вважає, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи. Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Виходячи з наведеного просить задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач висловлює незгоду з вимогами позивача, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріалами службового розслідування підтверджується наявність в діях позивача склад дисциплінарного проступку п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 1, 6 частини 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, абз. 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», абз. 1 п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, Присяги поліцейського, що виразилось у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, тобто скоєння проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру, до нього як до носія влади. Позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати дій, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших стосунків, які носять корисливий або протиправний характер.

Відповідач впевнений, що ОСОБА_1 скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ними своїх обов`язків, у зв`язку із чим такі дії є несумісними з вимогами, що пред`являються до особистих та моральних якостей працівника поліції. Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом № НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки від 18.04.2022 №1224- позивач є внутрішньо переміщеною особою.

09.09.2022 у відношенні ОСОБА_1 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №152820 за фактом нібито вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. В протоколі було, що позивач 09.09.2022, о 22 год. 25 хв., на автомобільній дорозі Умань-Дніпро, Знаменівка, 1127+600м Донецька область, керував транспортним засобом, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода). Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку та від продуття газо-аналізатора Драгер відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 26.09.2022 № 1005 «Про порушення службової дисципліни старшим інспектором-черговим чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітаном поліції О.Дорошем та його покарання», за порушення службової дисципліни, що виразилось у недотриманні вимог п.п.2,6 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.п. 1,2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» п.2,5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306, та вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України та є несумісними з подальшим проходженням служби, старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_1 (0124375) звільнено зі служби в поліції.

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.09.2022 № 431 о/с «По особовому складу» про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0124375) зі служби в поліції з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 28.09.2022.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 у справі № 204/7627/22 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09.02.2023 №97 про середній розмір грошового забезпечення за останні 2 місяці, що передували звільненню ОСОБА_1 середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 12270,41 грн; середньоденний розмір грошового забезпечення склало 395,82 грн.

Не погодившись з діями відповідача позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", відповідно до частини першої статті 1 якого Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію" у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року N 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Принципи етики для працівників поліції визначають Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 N 1179, відповідно до яких, зокрема, поліцейські повинні неухильно дотримуватись положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку. Також, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.

Відповідно до статей 11, 12, 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Згідно з статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

У пункті 1 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року N 893 (надалі - Порядок N 893) зазначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до положень п. 1, 4 розділу V Порядку N 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2 розділу VI Порядку N 893).

Положеннями статті 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються, зокрема: документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з приписами розділу VI та VII Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції N 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з статтею 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Підстави звільнення зі служби в поліції визначені частиною першою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6).

Враховуючи вищенаведене, суд зробив наступні висновки та звернув увагу на обставини справи, які не враховані відповідачем під час проведення службового розслідування.

Проте, суд критично ставиться до таких тверджень відповідача, з огляду на наступне.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 у справі № 204/7627/22 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В ході судового розгляду справи №204/7627/22 встановлено, що із самого протоколу, складеного працівником поліції, ОСОБА_1 «від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку та від продуття газо-аналізатора Драгер відмовився». Проте факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не підтверджено і дане ствердження останнім спростовано в судовому засіданні. З відеозапису, дослідженого в судовому засіданні, вбачається що на ньому містяться три відеофайли. При відтворені першого відеофайлу вбачається, що 02.10.2008 о 17:27 особа ОСОБА_1 перебуває у приміщенні де спілкується з поліцейськими, яким повідомляє, що він не керував транспортним засобом, авто перебувало на узбіччі. Другий відеофайл дублює перший. А на третьому відеофайлі ОСОБА_1 зачитують вже протокол. Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом даним відео не підтверджено. Крім того, як вбачається з відеозаписів, працівники поліції транспортний засіб не зупиняли, автомобіль «Пежо» перебував на узбіччі дороги. Доказів підтвердження зворотного, матеріали справи та відеозапис доданий до протоколу не містять.

Крім того в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 встановлено, що в порушенні вимог ч.1ст.266 КУпАП матеріали справи взагалі не містять відомостей, щодо наявності направлення правопорушника на проходження огляду на стан сп`яніння у медичний заклад. На підтвердження винуватості останнього працівниками поліції додано протокол від 09.09.22, пояснення ОСОБА_1 , аналогічні наданим в суді, та акт огляду та затримання транспортного засобу, відеозапис.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 у справі № 204/7627/22 не оскаржувалась та набрала законної сили.

У зв`язку з чим, суд не приймає до уваги твердження відповідача в частині того, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 не є належним та допустимим доказом відсутності у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, оскільки не спростовує підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 , адже позивача звільнено за порушення Присяги, що виявилось у водінні авто у не тверезому стані, як зазначено у спірному наказі.

Висновки службового розслідування зводяться лише до встановлення факту керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, який спростований рішення суду.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В даному випадку факт керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння позивачем взагалі не доведеним.

Питання адміністративної відповідальності позивача не слід ототожнювати з фактом притягнення його до дисциплінарної відповідальності, позаяк, звільнення позивача зі служби згідно оскаржуваного наказу відбулось не за вчинення ним адміністративного проступку, а, за порушення службової дисципліни.

Проте, і в першому, і в другому випадках суть порушення є одним і тим же «керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння», однак має різну юридичну кваліфікацію. Зокрема, як адміністративне правопорушення керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння кваліфікується за ч. 1 ст. 130 КУпАП як правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і передбачає відповідальність як за керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, а як порушення службової дисципліни поліцейським - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння розцінюється, як вчинок морального змісту, що дискредитує таку особу, як працівника поліції.

Однак, обставини, за яких мали місце відповідні події щодо такого вчинку, це фактичні обставини справи, які безумовно підлягали встановленню у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що справа відносно позивача перебувала на розгляді в суді, тому в питаннях про правові наслідки дій позивача відносно обставин керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та законності вимог працівників патрульної поліції щодо проходження такого огляду, суд бере до уваги приписи ч. 6 ст. 78 КАС України, відповідно до якої висновки, що викладені в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2022 у справі № 204/7627/22, є обов`язковими для усіх.

Сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення не є доказом того, що особа його вчинила, тобто керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій беззаперечною та головною обставиною є необхідність встановлення в діянні особи складу такого правопорушення.

Тобто, основним та беззаперечним доказом вчинення чи не вчинення особою діяння, яке пов`язане із керуванням транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння (як адміністративного правопорушення) є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено вину або невинуватість особи.

Суд звертає увагу на те, що у висновку службового розслідування відповідач відмежовується від обставин, які пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідальності, однак при цьому чітко вказує на те, що службове розслідування й було призначено за фактом керування позивачем транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. Відповідно, саме цей факт в подальшому послугував підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення зі служби в поліції.

Відтак, суд робить висновок, що такі обставини є основними та мали бути з`ясовані під час дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією відповідача, натомість, службове розслідування в цьому випадку відносно позивача було проведено не повно та не об`єктивно, з явно вираженим ухилом на притягнення позивача до відповідальності, без з`ясування усіх важливих обставин спірної події.

Суд звертає увагу, що відповідачем не наведено обгрунтованість і доцільність суду застосування самого тяжкого виду стягнення у вигляді звільнення позивач з займаною посади.

З врахування того, що в основу службового розслідування, висновки якого слугували підставою для прийняття оскаржуваних наказів, було покладено обставини, за які передбачено адміністративну відповідальність, та які спростовано судовим рішенням, що набрало законної сили, суд робить висновок, що такі накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до абз. 1, 3 та 4 п. 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом 3 п. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, визначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Пунктом 2 цієї Постанови визначено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських

Пунктом 6 розд. ІІІ цього Порядку визначено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розд. І цього ж Порядку визначено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту вказаного Порядку, який є спеціальним при вирішенні спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обчислюється та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Отже, обчислення середнього заробітку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду, зокрема від 17.01.2019 у справі № 805/2706/17-а, від 24.07.2019 у справі №805/3167/18-а, від 26.11.2019 у справі №806/2176/17.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09.02.2023 №97 про середній розмір грошового забезпечення за останні 2 місяці, що передували звільненню ОСОБА_1 середньомісячний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 12270,41 грн; середньоденний розмір грошового забезпечення склало 395,82 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу позивача, на які поширюються вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після звільнення, яке відбулося 28.09.2022, - всього 160 календарних днів.

Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь, становить 63331,20 грн. (395,82 грн. х 160 календарних днів вимушеного прогулу).

Відповідно до статті 371 частини 1 пунктів 2, 3 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, в даній справі суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання стягнення на користь позивача грошового утримання за один місяць.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі . 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати з оплати судового збору у справі не розподіляються.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд також відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дає суду можливість зробити висновок про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано до суду копії: договору про надання правової допомоги 12.01.2023, додатки 1, 2 до договору про надання правової допомоги 12.01.2023, акт про оплату послуг від 12.01.2023, а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Верховним Судом в постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в акті наданих послуг, мали бути здійснені адвокатом фактично та дійсність їх вчинення має бути підтверджена матеріалами справи.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року у справі № 814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.

Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 року у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 року у справі № 909/371/18, від 05.06.2019 року у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 року у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18.

Враховуючі наведені норми вимог чинного законодавства до відшкодування правничої допомоги, суд не вважає поданий розрахунок послуг адвоката в суді обґрунтованим, оскільки він є завищеним, неспівмірним, зокрема, виходячи із складності справи та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу справедливого розподілу витрат при розгляді справи.

Відповідно до додатку №2 до договору про надання правової допомоги 12.01.2023 адвокатом надавалися адвокат на умовах даного договору зобов`язується надати наступні послуги:

- Ознайомлення з наданими клієнтом доказами, законодавством та судовою практикою, яка регулює спір;

- Підготовка позовної заяви та всіх доказів в обґрунтування позову до суду, заяви про поновлення строку звернення до суду;

- Участь у розгляді справи у суді на всіх її стадіях у тому разі апеляційних та касаційних інстанціях;

- Підготовка заяв, клопотань, апеляційних та касаційних скарг, інших документів потреба в яких виникає підчас розгляду справи

- виконання інших повноважень представника за договором, потреба у яких виникає під час розгляду справи.

Суд зазначає, що розгляд справи здійснено за правилами спрощеного провадження (без виклику учасників справи), отже участь представника позивача у судовому засіданні не здійснена. Крім того, оплата за послуги «підготовка апеляційних та касаційних скарг» є передчасною.

Таким чином, суд зробив висновок про часткове задоволення заяви представника позивача про розподіл судових витрат у розмірі 7500,00 грн.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003, Закону України від 02.09.2014 №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 86, ) про скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26.09.2022 № 1005 «Про порушення службової дисципліни старшим інспектором-черговим чергової частини відділення поліції № 1 Покровського РУП ГУ НП в Донецькій області капітаном поліції О.Дорошем та його покарання».

Визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 28.09.2022 № 431 о/с «По особовому складу» про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 /0124375) зі служби в поліції з посади старшого інспектора-чергового чергової частини відділення поліції № 1 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з 28.09.2022 року.

Поновити ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на службі в поліції з 29.09.2022 року на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 86, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 63331,20 гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на службі в поліції з 29.09.2022 року на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 86, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 7036,80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 86, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; адреса тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 09 травня 2023 року.

Суддя І.Г. Аляб`єв