Справа № 400/1845/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 р. № 400/1845/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:Міністерство оборони України, Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про:

визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо невиплати грошового забезпечення позивачці відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884;

зобов`язання відповідача поновити виплати грошового забезпечення, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, позивачці та виплачувати до повного з`ясування обставин захоплення старшого навідника 2 міномету 2 мінометного взводу мінометної батареї відповідача матроса ОСОБА_2 у полон або заручником, його інтернування або звільнення, або визнання його в установленому законом порядку безвісно відсутнім чи померлим, але не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

25.04.2023 представник позивачки подав до суду заяву про зміну предмета позову, якою уточнено позовні вимоги шляхом вказання конкретної дати, з якої позивачка просить поновити відповідні виплати, а саме: з 19.06.2022.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно припинив виплату, яку вона отримувала у зв`язку з перебуванням її чоловіка у полоні держави-агресора. На її переконання, норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884 (далі - Порядок № 884), є імперативними та передбачають обов`язковість відповідних виплат члену сім`ї захопленого в полон військовослужбовця.

У відзиві на позовну заяву від 04.04.2023 № 732/900 (а.с. 76-83) відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні повністю. Відзив аргументовано тим, що за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.05.2022 № 39 «Про призначення службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди»:

встановлено в діях чоловіка позивачки ознаки добровільної здачі в полон;

про відповідний факт було повідомлено орган досудового розслідування (Державне бюро розслідувань);

відповідач призупинив виплату позивачці належного її чоловікові грошового забезпечення з дотриманням положень Порядку № 884.

У поясненнях від 13.03.2023 Міністерство оборони України також заперечило проти задоволення позовних вимог, обґрунтувавши свою позицію тим, що:

за матеріалами справи військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 здалися в полон, а не були захоплені, документів, що вказують на захоплення в полон чоловіка позивачки в матеріалах справи нема;

рішення командира військової частини НОМЕР_1 щодо припинення виплат підлеглому особовому складу (військовослужбовцям), які добровільно здалися в полон 04.04.2022, є законним та обґрунтованим, адже прийняте на підставі матеріалів службового розслідування, яке проведено згідно з вимог чинного законодавства;

відповідно до Порядку № 884 виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, не здійснюється.

У відповіді на відзив від 25.04.2023 представник позивачки наголосив на тому, що необґрунтованим є твердження відповідача про те, що подання командиром військової частини НОМЕР_1 висновку службового розслідування до Державного бюро розслідування є доведеним у встановленому чинним законодавством порядку доказом добровільної здачі військовослужбовця в полон, а тому це дає підставу зупинити виплату грошового утримання близьким військовослужбовцям. На переконання представника позивачки, відповідач до теперішнього часу не володіє і не може володіти жодним доказом доведеності (як наприклад, «рішення суду, яке набрало законної сили про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 407, 408, 430 Кримінального кодексу України»), на підтвердження вини чоловіка позивачки у добровільній здачі в полон. Представник позивачки наполягає на тому, що норми законодавства про призупинення виплат грошового забезпечення військовослужбовцям, які добровільно здалися в полон, жодним чином не розповсюджуються на членів сім`ї такого військовослужбовця та правовідносини між ними та відповідачем в частині виплати грошового забезпечення.

Відповідач правом на подання заперечення не скористався.

06.03.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкриття провадження в адміністративній справі, залучення до участі у справі Міністерства оборони України як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі - третя особа), а також про витребування у військової частини НОМЕР_1 ряду доказів (а.с. 47-51).

У встановлений ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 строк відповідач не надав суду витребувані докази, про причини не подання їх не повідомив.

06.04.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про витребування з Міністерства оборону України доказів (а.с. 68-70), зокрема і тих, які не були надані до суду відповідачем на виконання ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.03.2023.

18.04.2023 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло від представника Міністерства оборони України повідомлення про те, що у зв`язку з відсутністю в Міністерства оборони України витребуваних судом доказів представник третьої особи звернувся із відповідним запитом до командира військової частини НОМЕР_1 про їх надання.

10.04.2023 через канцелярію суду від відповідача надійшла частина витребуваних доказів. Водночас на день прийняття цього рішення суду ні відповідач, ні третя особа не подали до Миколаївського окружного адміністративного суду частину витребуваних відповідно до ухвали суду від 06.04.2023 доказів, а саме:

копію акта службового розслідування (витяг з акта в частині, що стосується ОСОБА_2 ), на підставі якого прийнято наказ від 19.06.2022 № 67 «Про результати службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапивши в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди»;

копію наказу про припинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 (членам його сім`ї);

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, відкритого за фактом добровільної здачі в полон 04.04.2022 військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі, ОСОБА_2 .

Поряд з цим, у відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про зупинення провадження у справі № 400/1845/23 (а.с. 76-83).

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.04.2023 (а.с. 100-102) у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 400/1845/23 відмовлено.

Розглянувши заяви учасників справи по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивачка є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 04.11.2017 серія НОМЕР_2 (а.с. 23).

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.06.2020 № 106 (а.с. 94) ОСОБА_2 з 04.06.2020 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

24.02.2022 російські війська здійснили широкомасштабне вторгнення на територію України.

Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

04.04.2022 чоловік позивачки потрапив у полон в місті Маріуполь Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї полоненого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.07.2022 № 1183 (а.с. 22).

У листі Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 31.01.2023 № 222/кш/994 (а.с. 11) зазначено, що ОСОБА_2 включено в реєстр Національного інформаційного бюро, держателем якого є державне підприємство «Український національний центр розбудови миру».

Відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.05.2022 № 39 «Про призначення службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди» (а.с. 99-100) призначено службове розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди.

Згідно з пунктом 1 наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.06.2022 № 67 «Про результати службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди» (а.с. 95-98) (далі - Наказ № 67) наказано службове розслідування вважати завершеним.

Відповідно до пункту 8 Наказу № 67 призупинено виплати військовослужбовцям, стосовно яких було направлено матеріали службового розслідування до правоохоронних органів, до прийняття окремого рішення.

Грошове забезпечення чоловіка позивачки виплаченої їй за період лютий-червень 2022 року, що підтверджується довідкою про доходи ОСОБА_2 , виданою відповідачем 03.04.2023 за № 732/376 (а.с. 92) та довідкою про перерахунок грошового забезпечення від 03.04.2023 № 732/377 (а.с. 93).

Листом Командування Військово-морських сил Збройних Сил України від 15.12.2022 № 154/Ко-1839/667 (а.с. 31-33) позивачку та інших заявників було повідомлено про прийняте відповідачем рішення про призупинення виплаті їй грошового забезпечення її чоловіка у зв`язку з наявністю в його діях ознак добровільної здачі в полон.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо нездійснення їй виплати відповідно Порядку № 884 протиправною, позивачка звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший частини четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Постанови № 704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу постановлено здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерства юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260), встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Таким чином, грошове забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у полоні, виплачується відповідно до Порядку № 884.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 884 за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

підвищення посадового окладу;

надбавки;

доплати;

винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;

допомоги.

Пунктом 1 Постанови № 168 (у первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з пунктом 5 Постанови № 168 ця постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.04.2022 № 400 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» пункт 1 Постанови № 168 доповнено абзацами такого змісту:

«Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану поранень, травм), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла);».

Згідно з пунктом 2 вищевказаної постанови вона набирає чинності з дня опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відтак законодавством встановлено, що з 24.02.2022 на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Збройних Сил України, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) також виплачується такий одноразовий вид грошового забезпечення, як додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168.

Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Згідно з першим реченням абзацу четвертого частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і абзацом першим пункту 7 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Отже, грошове забезпечення (у тому числі, такий одноразовий вид грошового забезпечення, як додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168) військовослужбовця, який потрапив у полон, може виплачуватися членам його сім`ї, зокрема дружині, за їх заявами з дня захоплення військовослужбовця у полон.

Водночас законодавством встановлені підстави для відмови членам сім`ї військовослужбовця, який потрапив у полон, у виплаті грошового забезпечення такого військовослужбовця.

Так, відповідно до абзацу другого частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і пункту 8 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирували, не здійснюється.

Згідно з абзацом сьомим пункту 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Другим і третім реченням абзацу четвертого частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і абзацом четвертим пункту 6 Порядку № 884 встановлено, що виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Відтак члену сім`ї військовослужбовця, який потрапив у полон, грошове забезпечення такого військовослужбовця виплачується у разі одночасної наявності таких юридичних фактів:

1) невстановлення в порядку передбаченому законодавством обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця у полон;

2) перебування військовослужбовця у списку особового складу військової частини (установи, організації);

3) подання членом сім`ї військовослужбовця заяви про виплату йому грошового забезпечення на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) відповідно до Порядку № 884.

Тому твердження представника позивачки, що наведене у відповіді на відзив від 25.04.2023, про те, що дія нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок призупинення виплат грошового забезпечення військовослужбовця, жодним чином не розповсюджується на позивачку та правовідносини щодо отримання нею відповідного грошового забезпечення, суперечить нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку № 884.

У позовній заяві та відповіді на відзив представник позивачки також закцентував увагу на тому, що «повне з`ясування обставин захоплення у полон» проводиться за правилами Кримінального процесуального кодексу України, за результатами якого суд ухвалює рішення, зокрема виправдовує або притягає особу до кримінальної відповідальності за ст.ст. 407, 408, 430 Кримінального кодексу України.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту Збройний Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Абзацом першим статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини першої статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно з абзацом четвертим пункту 2 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок проведення службового розслідування), службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння) (пункт 3 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування).

Отож службове розслідування проводиться, зокрема, з метою повного з`ясування обставин, які призвели до вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку проведення службового розслідування за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Пунктом 3 розділу V Порядку проведення службового розслідування встановлено, що в описовій частині акта службового розслідування зазначаються:

посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;

неправомірні дії військовослужбовця;

зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);

вина військовослужбовця;

причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;

вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;

причини та умови, що сприяли правопорушенню;

заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Відтак в акті службового розслідування фіксуються обставини, які призвели до вчинення військовослужбовцем дисциплінарного проступку.

Таким чином, необґрунтованим є твердження представника позивачки про те, що умовою припинення відповідної виплати може бути лише притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності за статтями 407, 408, 430 Кримінального кодексу України, оскільки метою будь-якого службового розслідування є, зокрема, повне з`ясування обставин події, яка слугувала підставою для прийняття рішення про проведення службового розслідування.

Згідно з частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Відповідно до частини третьої статті 45 Дисциплінарного статуту командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

Отож, якщо за результатами службового розслідування буде встановлено, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини зобов`язаний письмово повідомити про це орган досудового розслідування.

Згідно з частиною першою статті 214 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до абзаців першого і другого частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Згідно з абзацом третім частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби (абзац десятий частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до абзацу першого пункту 1443 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення про проходження військової служби), звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України (абзаци п`ятий-восьмий пункту 1443 Положення про проходження військової служби).

Відтак день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення командира військової частини про вчинене кримінальне правопорушення щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, поданого відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту, є днем початку призупинення військової служби такого військовослужбовця.

При цьому на підставі внесених відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань командир військової частини зобов`язаний видати накази:

по особовому складу про звільнення з посади такого військовослужбовця;

по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини.

Таким чином, законодавством встановлено наступний загальний порядок призупинення виплат грошового забезпечення військовослужбовця, дії якого містять ознаки кримінального правопорушення щодо добровільної здачі в полон, у тому числі членам його сім`ї, а саме такий:

1) призначення письмовим наказом командира військової частини службового розслідування та його проведення з метою з`ясування обставин потрапляння військовослужбовця у полон (стаття 84, 85 Дисциплінарного статуту, Порядок проведення службового розслідування);

2) письмове повідомлення командиром військової частини органу досудового слідства про те, що під час службового розслідування було з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця щодо здачі в полон містить ознаки кримінального правопорушення (частина третя статті 45 і частина четверта статті 85 Дисциплінарного статуту, пункт 6 розділу VI Порядку проведення службового розслідування);

3) внесення слідчим, дізнавачем або прокурором невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також надання заявнику (військовій частині) через 24 години з моменту внесення таких відомостей витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (стаття 214 Кримінального процесуального кодексу України);

4) видання командиром військової частини на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань наказа по особовому складу про звільнення з посади військовослужбовця у зв`язку з призупиненням його військової служби з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (частина друга статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзац перший пункту 1443 Положення про проходження військової служби);

5) видання командиром військової частини наказа по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини (частина друга статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзаци п`ятий, шостий пункту 1443 Положення про проходження військової служби, абзац четвертий пункту 6, пункт 8 Порядку № 884).

Водночас абзацом восьмим і дев`ятим Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що для військовослужбовців, стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, військова служба та дія контракту продовжується. У такому разі строк призупинення військової служби зараховується до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання, та поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

За весь час необґрунтованого призупинення військової служби таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення.

Суд встановив, що позивачка є дружиною ОСОБА_2 (а.с. 23), який з 04.06.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.06.2020 № 106 (а.с. 94) зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

04.04.2022 чоловік позивачки потрапив у полон в місті Маріуполь Донецької області, що підтверджується сповіщенням сім`ї полоненого ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.07.2022 № 1183 (а.с. 22).

За заявою позивачки їй виплачено грошове забезпечення її полоненого чоловіка, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, до 18.06.2022, що підтверджується відзивом на позовну заяву від 04.04.2023 № 732/900 (а.с. 76-83) та довідкою відповідача про перерахунок грошового забезпечення від 03.04.2023 № 732/377 (а.с. 93).

З метою з`ясування статусу військовослужбовців, які потрапили в полон 04.04.2022, командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.05.2022 № 39 «Про призначення службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди» (а.с. 99-100).

Згідно з пунктом 1 наказа командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.06.2022 № 67 «Про результати службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди» (а.с. 95-98) наказано службове розслідування вважати завершеним.

Як вбачається зі змісту листа Командування Військово-морських сил Збройних Сил України від 15.12.2022 № 154/Ко-1839/667 (а.с. 31-33) та відзиву на позовну заяву від 04.04.2023 № 732/900 (а.с. 76-83), позивачці припинено виплату грошового забезпечення її чоловіка з 19.06.2022 на підставі Наказа № 67 та у зв`язку з переданням матеріалів відповідного службового розслідування до Державного бюро розслідувань.

Проте в Наказі № 67 не зазначено військовослужбовців, стосовно яких проводилось службове розслідування, і які 04.04.2022 виконали наказ командира військової частини НОМЕР_1 про складення зброї, що передбачало добровільну здачу в полон, а також яким призупинено виплату грошового забезпечення за результатами відповідного службового розслідування.

Абзац другий пункту 8 Наказу № 67 містить лише відсильну вимогу, згідно з якою помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби наказано призупинити виплати військовослужбовцям, стосовно яких було направлені матеріали службового розслідування до правоохоронних органів до прийняття окремого рішення.

Поряд з цим, відповідно до пункту 4 Наказу № 67 помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи наказано направити матеріали для службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідування розташоване у місті Миколаєві, для проведення досудового розслідування та встановлення обставин.

З наведеного вбачається, що на момент прийняття Наказа № 67 матеріали службового розслідування стосовно військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які потрапили в полон 04.04.2022, не були надіслані до правоохоронних органів, оскільки відповідна вимога міститься в пункті 4 цього ж Наказу № 67.

Тобто зі змісту Наказу № 67 не можливо встановити військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , яким згідно з цим наказом призупинено виплату грошового забезпечення. Також у Наказі № 67 не вказано дату, з якої призупинено вказані виплати.

З огляду на зазначене суд прийшов до висновку, що Наказ № 67 не відповідає принципу юридичної визначеності, який є складовою принципу верховенства права (пункт 61 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.11.1999 (заява № 28342/95).

Тому дії відповідача щодо припинення виплат грошового забезпечення чоловіку позивачки з 19.06.2022 на підставі Наказу № 67 є протиправними, оскільки в цьому наказі не зазначено дату, з якої призупинено виплату грошового забезпечення військовослужбовців, які потрапили в полон, і конкретних військовослужбовців, яких стосується це призупинення.

Також ні в Наказі № 67, ні в інших документах, що наявні в цій справі, нічого не вказано про обставини потрапляння в полон безпосередньо чоловіка позивачки, зокрема, не проаналізовано, чи була у нього можливість не потрапити в полон.

Навпаки, зі змісту Акта проведення службового розслідування за фактом з`ясування статусу військовослужбовців, які загинули, зникли безвісти за особливих обставин, потрапили в полон, та порядку нарахування грошового забезпечення та грошової винагороди, затвердженого т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 17.06.2022, вбачається, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 04.04.2022 виконав наказ командира військової частини НОМЕР_1 про складення зброї, не володіючи відомостями про те, що цей наказ було віддано з метою здачі підрозділу в полон. При цьому в Акті не дано жодної оцінки діям чоловіка позивачки, його прізвище, ім`я та по батькові вказані лише в загальному списку військовослужбовців, стосовно яких проводилось службове розслідування, а саме: за номером 186.

Тобто відповідачем не було встановлено обставини щодо добровільної здачі у полон чоловіка позивачки.

Крім цього, відповідач і третя особа не надали суду доказів, що підтверджували б факти:

внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 щодо добровільної здачі чоловіком позивачки в полон 04.04.2022, поданого відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту;

видання на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань командиром військової частини НОМЕР_1 наказа по особовому складу про звільнення з посади чоловіка позивачки у зв`язку з призупиненням його військової служби з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань;

видання командиром військової частини НОМЕР_1 наказа по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини.

06.04.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про витребування з Міністерства оборону України доказів (а.с. 68-70), зокрема і копію наказу про припинення (призупинення) виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 (членам його сім`ї) та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, відкритого за фактом добровільної здачі в чоловіка позивачки в полон.

18.04.2023 до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшло від представника Міністерства оборони України повідомлення про те, що у зв`язку з відсутністю в Міністерства оборони України витребуваних судом доказів представник третьої особи звернувся із відповідним запитом до командира військової частини НОМЕР_1 про їх надання.

На день прийняття цього рішення суду ні відповідач, ні третя особа не подали до Миколаївського окружного адміністративного суду вказані докази, витребувані відповідно до ухвали суду від 20.03.2023.

Згідно з абзацами першим і другим частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З факту ненадання відповідачем і третьою особою суду витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, відкритого за фактом добровільної здачі чоловіка позивачки в полон та з матеріалів справи слідує, що відповідач призупинив з 19.06.2022 виплату позивачці грошового забезпечення її чоловіка за відсутності такого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань та наказа командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині про виключення його із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, суд встановив, що:

відповідач не встановив у порядку передбаченому законодавством обставини щодо добровільної здачі в полон чоловіка позивачки;

чоловік позивачки перебуває у списку особового складу військової частини НОМЕР_1 , оскільки відсутній наказ по стройовій частині про його виключення із цього списку;

позивачка подавала на ім`я командира військової частини НОМЕР_3 заяву про виплату їй грошового забезпечення її чоловіка.

Наведене свідчить, що відповідач призупинив виплату позивачці з 19.06.2022 грошового забезпечення її чоловіка, який перебуває в полоні, з порушенням норм частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 1443 Положення про проходження військової служби та абзацу четвертого пункту 6, пункт 8 Порядку № 884.

Тому відповідні дії відповідача є протиправними.

З огляду на вищезазначене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Тому, враховуючи обґрунтування клопотання представника позивачки про прискорення розгляду справи (а.с. 12-20), рішення суду в частині виплати позивачці грошового забезпечення (з врахуванням такого одноразового виду грошового забезпечення, як додаткова винагорода, встановлена Постановою № 168) її чоловіка за один місяць підлягає негайному виконанню.

За наявними матеріалами справи у суду відсутня можливість визначити розмір грошового забезпечення матроса ОСОБА_2 за один місяць.

У позовній заяві позивачка заявила також клопотання про застосування судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про його виконання.

Згідно з частиною першою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю є правом суду, а не обов`язком.

Позивачка у позовній заяві не зазначила будь-яких обставин, які свідчили б про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в цій справі.

Розглянувши матеріали справи, суд не встановив підстав для встановлення судового контролю, а тому відповідне клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд встановив, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

У позовній заяві позивачка заявила клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. У заяві про зміну предмета позову від 25.04.2023 позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 4000,00 гривень.

Відповідно до частин першої та другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У підтвердження факту надання позивачу правничої допомоги адвокатом Шиловим Владиславом Юрійовичем позивачка подала до суду копії Договору про надання правничої допомоги від 27.02.2023 № 15 (а.с. 35-37), Акт про надання послуг до Договору про надання правничої допомоги № 15 від 27.02.2023, укладеного між адвокатом Шиловим В.Ю. та ОСОБА_1, від 23.04.2023, дублікат квитанції № Р24А891427075D08951 від 27.02.2023 про перерахування коштів в сумі 4000,00 грн, ордера на надання правничої (правової) допомоги від 02.03.2023 (а.с. 44).

Згідно з пунктом 4.1 Договору про надання правничої допомоги від 27.02.2023 № 15 (а.с. 35-37) вартість послуг адвоката зазначається в додатковій угоді. Кількість наданих послуг зазначається в акті наданих послуг. Відповідно до Акт про надання послуг до Договору про надання правничої допомоги № 15 від 27.02.2023, укладеного між адвокатом Шиловим В.Ю. та ОСОБА_1, від 23.04.2023 представник надав послуги на суму 4000,00 грн, які позивачка оплатила.

Оцінивши вищезазначені документи, суд прийшов до висновку про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги позивачці адвокатом Шиловим Владиславом Юрійовичем.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Частиною першою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Зазначене свідчить, що відповідач, як особа, яка заперечує відносно визначеного позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 280/569/21.

Відповідач не заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а отже він не заперечив відносно визначеного позивачкою розміру витрат на оплату правничої допомоги.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів необхідно стягнути на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297, 371, 382 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168; ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошового забезпечення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) поновити виплати грошового забезпечення, встановленого Порядком виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 884, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) з 19.06.2022 та виплачувати його до повного з`ясування обставин захоплення в полон її чоловіка, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_2 , його інтернування або звільнення, або визнання його в установленому порядку безвісно відсутнім чи померлим, але не більше ніж до дня виключення матроса ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .

4. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошового забезпечення її чоловіка, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_2 , за один місяць.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (Чотирьох тисяч) гривень 00 копійок.

6. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.

7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

9. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 08 травня 2023 року