Справа № 140/3068/23
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3068/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Ковальчука В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.08.2022 №0-0318, №0-0318.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, оскільки надіслані контролюючим органом за невідомою та неіснуючою адресою: АДРЕСА_1 , за якою ОСОБА_1 ніколи не проживала. Зазначає, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, юридичною адресою (місцезнаходженням) якої є: АДРЕСА_2 . Вважає, оскільки податкові повідомлення-рішення не направлені за її юридичною адресою платника податків, тому не є належним чином врученими, а грошові зобов`язання, визначені в них, не набувають статусу узгоджених та підлягають скасуванню.

Крім того, відповідач безпідставно та незаконно визначив вказаними податковими повідомленнями-рішеннями податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, а саме щодо нерухомості по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4 , оскільки такі будівлі є спорудами сільськогосподарського призначення, які використовує як сільськогосподарський товаровиробник у своїй діяльності як фізична особа-підприємець, одним із видів якої є розведення свиней. Внаслідок цього такі об`єкти нежитлової нерухомості не підлягають оподаткуванню на підставі підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового Кодексу України (далі - ПК України).

Також звертає увагу на те, що податкові повідомлення-рішення від 25.08.2022 №0-0318, №0-0318 про сплату податків за податковий період 2021 рік складені 25.08.2022, тобто після 1 липня року, що настав за базовим податковим (звітним) періодом, а надіслані платнику податку лише 08.02.2023, що є порушенням підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України. Крім того, відповідно до підпункту 266.10.2. пункту 266.10. ст. 266 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Додатково зазначає, що у порушення підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України в податкових повідомленнях-рішеннях від 25.08.2022 №0-0318, №0-0318 відсутні посилання на рішення органів місцевого самоврядування про встановлення ставки податку на розташовані в с. Шклинь об`єкти нежитлової нерухомості, що свідчить під обґрунтований сумнів розміру визначених відповідачем сум податкових зобов`язань та є підставою для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ДПС у Волинській області позовних вимог не визнав мотивуючи тим, що платник податків не заперечує щодо наявності у неї об`єктів нерухомості, а також стосовно суми здійснених нарахувань, визначених в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, фізична особа ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме: зерноскладу, загальною площею 600,8 кв. м., який розташований у АДРЕСА_3 , та столової, загальною площею 255,6 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_4 .

Згідно даних АІС Податковий блок ОСОБА_1 у 2021 році було проведено нарахування податку па нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (код платежу 18010200) та/або нежитлової нерухомості (код платежу 18010300) за 2021 рік та сформовано відповідні податкові повідомлення-рішення по вказаних об`єктах нерухомості.

Щодо надіслання контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на адресу: АДРЕСА_1 , зазначає, що дана адреса зазначена в підсистемі АІС Податковий блок як місце проживання позивача як фізичної особи, а ось адреса: АДРЕСА_2 , зазначена як юридична, однак податкові повідомлення-рішення винесені саме на фізичну особу, а не на фізичну особу-підприємця, а тому дані посилання позивача є безпідставними.

Також вважає безпідставним посилання позивача на те, що податкові повідомлення-рішення винесені 25.08.2022, тобто, після 1 липня року, що настав за базовим податковим (звітним) періодом, адже у постанові від 20.06.2022 по справі №826/15940/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що пропуск податковим органом строку надсилання податкового повідомлення-рішення до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року), не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання податковим органом, та не може бути самостійною підставою для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Зазначає, що позивачем будь-яких пояснень щодо причинно-наслідкового зв`язку між наявністю зерноскладу, загальною площею 600,8 кв.м., столової, загальною площею 255,6 кв.м., та розведенням свиней не надано.

У відповіді на відзив позивач вважає заперечення представника відповідача безпідставними, які не спростовують аргументів позовної заяви. Вказує на те, що з метою розведення свиней був придбаний у вересні 2016 року комплекс будівель сільськогосподарського призначення з допоміжними приміщеннями, які розташовані на земельних ділянках з цільовим призначенням землі сільськогосподарського значення, які перераховані в позовній заяві. Вважає, що підсистема АІС Податковий блок, на яку посилається представник відповідача, швидше за все є програмою податкової інспекції для внутрішнього користування та не має нічого спільного з вимогами чинного законодавства щодо надіслання податкового повідомлення-рішення за юридичною адресою (місцезнаходження) платника податків. Крім того, зазначає, що з 08.02.2000 по 31.10.2014 дійсно проживала по АДРЕСА_5 , але у квартирі АДРЕСА_6 , а не в квартирі АДРЕСА_7 вказаного будинку, куди були надіслані оскаржувані

Також вважає безпідставними посилання представника відповідача на правові висновки Верховного Суду в постанові від 15.05.20218 у справі №806/2676/17 та у постанові від 20.06.2022 у справі №826/15940/18, оскільки фактичні правовідносини у цих справах не є тотожними у даній справі. Крім того, предметом позову у справі №826/15940/18 є транспортний податок, а не податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відсутність в оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях посилань на рішення органів місцевого самоврядування про встановлення ставки податку на розташовані в с. Шклинь об`єкти нежитлової нерухомості є зайвим доказом незаконності прийняття вказаних рішень та беззаперечною підставою для їх скасування.

З огляду на викладене вважає, що представник відповідача не навів у своєму відзиві на позовну заяву обставин та правових підстав, необхідних для обґрунтованої відмови в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до Інформаційних довідок від 04.10.2016 №69727348, від 13.10.2016 №70515437 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборону відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлової нерухомості: столової /А-1/, загальною площею 255,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; зерноскладу /А-1/, загальною площею 600,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , про що внесено записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності №16734112 від 04.10.2016 та №16899378 від 13.10.2016 відповідно.

Право власності позивача на згадану столову виникло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за №453, а на зерносклад на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.2016, зареєстрованого в реєстрі за №476, які посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецькою І.Ю.

Зазначені об`єкти нерухомості знаходяться на землях сільськогосподарського призначення із цільовим призначенням для обслуговування господарських будівель і споруд та для іншого сільськогосподарського призначення, про що міститься інформація у вищезазначених договорах.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.03.2015 № 20261217 слідує, що ОСОБА_1 07.09.2010 зареєстрована як фізична особа-підприємець, видами економічної діяльності якої за КВЕД є: 01.46 розведення свиней; 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 обслуговування напоями; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

ГУ ДПС у Волинській області, на підставі підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України прийняло податкове повідомлення-рішення від 25.08.2022 №0-0318, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік у розмірі 3604,80 грн та податкове повідомлення-рішення від 25.08.2022 №0-0318 з цього податку за 2021 рік у розмірі 1533,60 грн.

Позивач, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

За правилами підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 1 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Встановлена підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Здійснивши аналіз приписів підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України суд дійшов висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17 серпня 2000 року, клас Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає про те, що є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки одним із видів її економічної діяльності є розведення свиней, а нерухоме майно, на яке відповідач нарахував грошові зобов`язання, було придбано з метою використання у сільськогосподарській діяльності.

Так, поняття сільськогосподарський товаровиробник міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років №2238-III від 18 січня 2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції. Так, відповідно до приписів статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Отже, сам факт запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виду економічної діяльності позивача як розведення свиней та наявність права власності на спірні об`єкти нерухомості у межах провадження такої діяльності, за діючого правового регулювання, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Разом із тим, позивач, наполягаючи на наявності у неї пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надала жодних достеменних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання нею вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності.

За наявного обсягу доказової бази відсутні підстави стверджувати про те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні їй на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Надані позивачем докази не містять інформації щодо предмета доказування, зокрема, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю. Лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. Будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником (договорів, обладнання, наявності сільськогосподарських тварин, доказів зберігання кормів, в тому числі зерна тощо) матеріали справи не містять і судом не встановлено.

Варто додати, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

Зазначені правова позиція відображена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, від 11.04.2023 у справі №380/2434/20.

Посилання позивача на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення надіслані не за місцем її юридичної адреси (місцезнаходження) суд до уваги не бере, оскільки позивач у позові підтверджує отримання нею 14.02.2023 рекомендованого листа з штриховим кодовим ідентифікатором 993, в якому знаходились податкові повідомлення-рішення від 25.08.2022 №0-0318, №0-0318. Крім того, визначені в них суми грошових зобов`язань наразі є неузгодженими, оскільки позивач оскаржує їх в суді в даній справі. Однак наявність спору в результаті неузгодженості грошових зобов`язань не є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд погоджується з тим, що податковий орган, в порушення підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, надіслав невчасно платнику податків оскаржувані податкові повідомлення-рішення, тобто після 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (2021 рік), та не заперечується відповідачем. Однак пропуск податковим органом строку надсилання податкового повідомлення-рішення не є тим порушенням, яке спростовує правомірність нарахування грошового зобов`язання та не може бути самостійною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення. Невчасне надіслання та вручення платнику податків податкового повідомлення-рішення лише звільняє такого платника податків від відповідальності, передбаченої Податковим кодексом України за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а не від сплати такого зобов`язання, про що зазначено у підпункті 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України.

Також суд вважає, що відсутність в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях ставок податку, за наявності інших реквізитів нарахування грошових зобов`язань, не може бути самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. При цьому позивач не оскаржує розміри нарахувань таких грошових зобов`язань в оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях.

Як зазначалося вище, згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Суд зазначає, що інформація про ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб відображається у рішеннях органів місцевого самоврядування та є загальнодоступною інформацією, яка оприлюднюється у встановленому порядку у засобах масової інформації, зокрема публікується на офіційних сайтах територіальних громад. У зв`язку з цим позивач не позбавлена можливості ознайомитися із рішенням органу територіальної громади, на території якої знаходяться спірні будівлі, щодо яких визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятих рішень, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25 серпня 2022 року №0-0318, №0-0318 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ).

Суддя В.Д. Ковальчук