Справа № 440/3027/19
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття касаційного провадження

04 травня 2023 року

м. Київ

справа №440/3027/19

адміністративне провадження № К/9901/7076/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 (головуючий суддя: Жигилій С.П., судді: Перцова Т.С., Русанова В.Б.) у справі №440/3027/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Полтавський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони України), третя особа: Полтавський обласний військовий комісаріат (далі - Полтавський ОВК), в якому просив:

визнати протиправним і скасувати рішення Міноборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.01.2019 №6, в частині відмови ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 24.02.2017, внаслідок поранення (контузії), захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби;

зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою КМУ від 25.12.2013 №975 (далі - Постанова №975), як особі з інвалідністю ІІІ групи, внаслідок поранення, захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з 24.02.2017, відповідно до пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 03.12.2019 позов задовольнив.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 25.02.2020 скасував рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 і ухвалив постанову про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2020 відкрито касаційне провадження у справі.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03.05.2023 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач проходив військову службу під час бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан в період з листопада 1987 року по серпень 1988 року, що підтверджується інформацією, зазначеною у військовому квитку серії НОМЕР_1 .

01.12.2016 спеціалістом у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи складено акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 2806/ж відносно ОСОБА_1 , згідно із яким, при огляді виявлено рубці голови та правої ноги, які є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1988 році.

За інформацією, зазначеною у витязі з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №4984 від 06.12.2016, травма, поранення, захворювання позивача пов`язані із виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії.

Відповідно до інформації, зазначеній у довідці МСЕК Серії АВ № 0563317 від 07.03.2017, ОСОБА_1 з 24.02.2017 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

21.05.2018 позивач звернувся через Полтавський ОВК до відповідача із заявою та відповідними документами щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Листом від 29.05.2018 №12/1154 Полтавський ОВК повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для подання на розгляд Комісії документів для вирішення питання про призначення і виплату ОГД, оскільки позивачем не надано документа про причини та обставини порання.

Зазначена відмова Полтавського ОВК оскаржена позивачем в судовому порядку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 липня 2018 року у справі №816/1885/18, що набрало законної сили, визнано протиправною відмову Полтавського ОВК у складенні висновку про наявність у ОСОБА_1 права на призначення одноразової грошової допомоги, як інваліду 3-ї групи з 24.02.2017, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та направлені документів на розгляд комісії МО України, викладену у листі від 29.05.2018 № 12/1154; зобов`язано Полтавський ОВК скласти висновок за заявою ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Порядку №975 від 25.12.2013 та статей 16 - 16-3 Закону №2011-ХІІ, як інваліду війни 3-ї групи з 24.02.2017, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та направити на розгляд комісії Міністерства оборони України.

На виконання зазначеного судового рішення у справі №816/1885/18, Полтавським ОВК подано на розгляд розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у якому зазначено, що позивач не має права на отримання такої допомоги.

За результатами розгляду документів щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , комісією МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом №6 від 25.01.2019 (пункт 27), про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Відмова мотивована тим, що інвалідність встановлена понад 3-х місячний строк після звільнення зі строкової військової служби, а також заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку №975. Зазначено, що висновок спеціаліста з питань судово-медичної експертизи від 01.12.2016 №2806/ж, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії МО України від 06.12.2016 №4984, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, які не подано на розгляд комісії.

Про прийняття зазначеного вище рішення позивача повідомлено листом від 14.02.2019 №12/424.

Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

ІV. АРГУМЕНТИ СТОРІН

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, отриманого під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, останній набув право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. У встановленому законодавством порядку позивач звернувся через уповноважений орган до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, проте рішенням Міноборони України позивачу безпідставно та необґрунтовано відмовлено у нарахуванні та виплаті відповідної допомоги. З огляду на те, що інвалідність позивача настала внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби, відсутні підстави для обмеження права на отримання ОГД тримісячним строком.

З приводу висновку відповідача про неподання документу про причини та обставини порання, позивач зазначив, що документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження може бути будь-який документ, який містить таку інформацію. Відповідно, на переконання позивача, висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 01.12.2016 №2806/ж та витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06.12.2016 № 4984 є належними документами, що містять інформацію про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання. Просить врахувати при вирішенні справи правову позицію Верховного Суду, вкладену у постановах від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі №816/303/16.

Окремо позивач зазначив, що судовим рішенням у справі №816/1885/18 надавалася правова оцінка обставинам та причинам поранення позивача. Вважає обставини, встановлені у справі №816/1885/18, преюдиційними.

Відповідач позов не визнав. Зазначає, що позивачем не подано документів, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, каліцтва). Просить врахувати при вирішенні справи правову позицію Верховного Суду, вкладену у постановах від 10.04.2019 у справі №822/220/18, від 12.02.2019 у справі №816/1458/18, від 17.05.2019 у справі №1640/2918/18.

Також скаржник стверджує, що визначальною обставиною для цієї справи є вид військової служби - строкова військова служба. Відповідно до положень статті 16 Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону №1774-VIII), після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової військової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає. Інвалідність позивачу встановлена понад 29 років з моменту звільнення зі строкової військової служби.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням у справі №816/1885/18 від 24.07.2018, яке набрало законної сили, встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-ХІІ, а також зроблено висновок про наявність усіх документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) ОСОБА_1 .

Апеляційний суд дійшов протилежного висновку. За висновками апеляційного суду, з 01.01.2017, після набрання чинності Законом №1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. Водночас, у разі встановлення особі інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ, після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової військової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає. Апеляційний суд констатував, що позивач проходив саме строкову військову службу.

Зважаючи на ту обставину, що на дату встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності - 24.02.2017, пунктом 6 частини другої статті 16 Закону №2011-XIІ не передбачалось можливості здійснення виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, то позивач відповідного права не набув.

При ухвалення рішення апеляційний суд послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20.11.2018 у справі №750/5074/17, у справі №820/1835/18, від 12.02.2019 у справі №816/1458/18, від 10.07.2019 у справі №2040/7881/18, від 05.08.2019 у справі №2340/4995/18, від 17.10.2019 у справі №285/1206/17.

Також апеляційний суд констатував факт неподання позивачем достовірних документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Зазначив, що надані позивачем документи на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 01.12.2016 №2806/ж, а також витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06.12.2016 №4984, не містять в собі відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Вирішуючи спір у зазначеній частині суд апеляційний інстанцій застосував правові висновки Верховного Суду, викладені в палатній постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18.

Одночасно суд апеляційної інстанції констатував, що обставини, встановлені у справі №816/1885/18 від 24.07.2018, не мають преюдиційного значення для вирішення цієї справи.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що оскільки інвалідність настала внаслідок порання (контузії, травми, каліцтва), отриманого в період проходження військової служби, то відсутні підстави для обмеження його права на отримання ОГД тримісячним строком. Зазначає, що застосована апеляційний судом до спірних правовідносин практика Верховного Суду не є релевантною до обставин цієї справи. Крім того, за позицією скаржника, право на отримання ОГД також встановлене судовим рішенням у справі №816/1885/18, що набрало законної сили.

Також скаржник наполягає, що подані ним документи (висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 01.12.2016 №2806/ж та витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06.12.2016 № 4984) є належними документами, що містять інформацію про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Відповідач подав відзив на касаційну скаргу. Наполягає, що позивач не набув право на призначення та виплату ОГД.

Третя особа правом на подачу відзиву на касаційну скаргу не скористалася.

VІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання щодо можливості касаційного перегляду за цією касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегією суддів встановлено, що підставою для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, яке визначено частинною першою статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2019 у справі №822/220/18 відступив від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні п. 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №729/426/17, від 21.08.2018 у справі №295/13892/16-а, від 23.10.2018 у справі №822/3005/17, від 11.12.2018 у справі №740/1538/17, від 29.01.2019 у справі №293/342/17, та сформулював наступний правовий висновок:

«….документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. Неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міноборони обов`язку щодо їх витребовування».

У зазначеній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цього правового висновку у справі, що розглядається.

Зазначена правова позиція є актуальною та застосовується Верховним Судом.

Апеляційний суд у цій справі констатував, що надані позивачем документи на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 01.12.2016 №2806/ж та витяг із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06.12.2016 №4984, не містять в собі відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Також колегія суддів враховує, що Верховним Судом сформовано сталу правову позицію у правовідносинах, що виникають з питань призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової служби у зв`язку із встановленням інвалідності, що настала зі спливом тримісячного строку після звільнення зі служби.

Так, за правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №2040/5602/18, від 25.04.2019 у справі №806/2508/18 та від 22.03.2019 у справі №2340/2993/18, від 17.10.2019 справа №285/1206/17, від 02.04.2020 справа №823/207/18, від 15.05.2020 справа №818/1503/18, від 27.07.2022 у справах №0840/2873/18 та №0940/1748/18 та інших справах, до моменту набрання чинності Законом №1774-VIII (01.01.2017), право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби. Натомість, з 01 січня 2017 року, після набрання чинності Законом №1774-VIII, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення особі інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону № 2011-ХІІ, після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової військової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від таких висновків під час розгляду цієї справи.

У справі, що розглядається, апеляційним судом встановлено, що позивач проходив саме строкову військову службу. Інвалідність позивачу встановлена 24.02.2017.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Зважаючи на те, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, касаційне провадження у цій справі підлягає закриттю згідно із пунктом 4 частини першої статті 339 КАС України.

Керуючись статтями 339, 355, 359 КАС України, Суд,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №440/3027/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і не оскаржується.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

О. П. Стародуб