Справа № 420/155/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/155/23
08 травня 2023 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Скупінської О.В.,
при секретарі Гудзікевич Я.А.,
представника позивача Драгун А.С.,
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/155/23 за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, Таїровського селищного голови Одеського району Одеської області Хасаєва Тимура Хасановича про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням суду від 03.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, яка полягає у невчиненні дій у межах компетенції щодо будівництва дорожнього покриття за встановленим будівельними нормами, державними стандартами та нормами по вул. Пивоварній, що у смт Таїрове, Одеського району, Одеської області. Зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області вчинити дії у межах компетенції щодо будівництва дорожнього покриття за встановленим будівельними нормами, державними стандартами та нормами по вул. Пивоварній, що у смт Таїрове, Одеського району, Одеської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 536,50 грн.

26.04.2023 до суду надійшла заява (вх..№ЕП/13190/23) представника Таїровської селищної ради Ватана О.С., про відстрочення виконання рішення суду. Подане клопотання заявник обґрунтовує тим, що Одеська область, в тому числі й Таїрівська територіальна громада, підтверджена ракетним атакам, які позбавляють життя та здоров`я її жителів, зазнають руйнувань та пошкоджень будівлі цивільної та критичної інфраструктури. Тому зазначає, що у такий тяжкий для України та Одеської області воєнний час наявність будь-яких коштів на бюджетних рахунках використовується органами влади першочергово для усунення наслідків ракетних атак на будівлі цивільної, критичної інфраструктури та здійснення заходів щодо захисту цивільного населення. Таким чином, підставою для звернення до суду з даною заявою є обставини непереборної сили: оголошений та введений Президентом України і Верховною Радою України на території України правовий режим воєнного стану, а також Порядок виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2021 року № 590 «Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану» (зі змінами та доповненнями), яким визначається механізм виконання в особливому режимі повноважень Казначейством та органами Казначейства, пов`язаних із здійсненням казначейського обслуговування бюджетних коштів та коштів інших клієнтів в умовах воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях. Пунктами 18, 19 Порядку передбачено черговість відкриття асигнувань із державного бюджету за видатками, здійснення платежів за дорученнями клієнтів з урахуванням ресурсної забезпеченості єдиного казначейського рахунка, якими врегульовано обмеження у фінансуванні видатків, що унеможливлює для виконавчих органів селищної ради вчинити дії у межах компетенції щодо будівництва дорожнього покриття за встановленим будівельними нормами, державними стандартами та нормами по вул. Пивоварній, що у смт Таїрове Одеського району Одеської області. Вказана заборона унеможливлює виконання Таїровською селищною радою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2022 під час дії воєнного стану в Україні та дана обставина не залежить від власного волевиявлення селищної ради.

Згідно з ч.2 ст. 378 КАС України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

08.05.2023 до суду (вх.№ЕП/16154/23) від представника позивача надійшли заперечення на заяву представника позивача про відстрочення виконання судового рішення по справі.

У судове засідання 08.05.2023 з`явилась представник позивача Драгун А.С., яка заперечувала проти задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду. Представник позивача наголошує на тому, що доводи відповідача не відповідають дійсності, а є лише ухиленням від виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, а також від безпосереднього здійснення органом місцевого самоврядування, віднесених до його компетенції повноважень. Шляхом моніторингу публічної інформації, яка знаходиться на сайті відповідача, стало відомо про ряд тендерів, які були оголошенні Таїровською селищною радою щодо надання ряду послуг. Тобто, вже після оголошення воєнного стану посадовими особами Таїровської селищної ради були оголошені тендери на проведення робіт, які є максимально схожими на ті, які мають бути проведені у зв`язку з виконанням рішення від 03.04.2023. Проте, коли мова йде про виконання зобов`язань за рішенням суду, то посадові особи Таїровської селищної ради згадали про існування Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590, який нібито забороняє їм виконувати законне рішення суду. До того ж, у період дії на території України воєнного стану, а саме 27.04.2023 посадовими особами Таїровської селищної ради було оголошено тендер щодо виконання проектних робіт. Тобто, на думку відповідача у період воєнного стану виділення грошових коштів на будівництво рекреаційного комплексу не суперечить положенням Порядку, затвердженого постановою КМУ № 590 та є більш важливим, аніж будівництво дорожнього покриття по вул. Пивоварній та виконання вимог судового рішення.

Дослідивши отриману заяву та заслухавши думку присутньої ОСОБА_2 , суд приходить до наступного.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

З аналізу викладених норм убачається, що нормами КАС України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.

Таким чином, вирішуючи питання про відстрочення виконання судового рішення, суд зобов`язаний встановити та перевірити наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або обставин, що роблять його виконання неможливим, врахувати ступінь вини відповідача (у даному випадку - заявника), стихійне лихо, інші надзвичайні події.

Разом з тим, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами, як це встановлено статями 72, 77 КАС України. При цьому, обов`язок доказування покладається на сторони, а тому кожна сторона повинна довести наявність тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що заявником до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних обставин, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду.

Так, при вирішенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення дослідженню та аналізу підлягає саме можливість виконання рішення раніше визначеним способом і порядком.

В поданій заяві представник Таїровської селищної ради наголошує на тому, що кошти на бюджетних рахунках використовуються органами влади першочергово для усунення наслідків ракетних атак на будівлі цивільної, критичної інфраструктури. Одночасно з цим, заявник не наводить та відповідними доказами не підтверджує, скільки бюджетних коштів ним було витрачено та/або витрачається на відновлення місцевої інфраструктури, що зазнала ушкоджень внаслідок ракетних атак рф.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено відповідними Указами Президента України, затвердженими Верховною Радою України, в тому числі на момент розгляду заяви - з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

В той же час, запровадження воєнного стану не може слугувати підставою для обмеження права позивача на отримання ефективного судового захисту, що наразі полягає у реальному виконанні рішення суду.

В абзаці 3 п.2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Об`єктивною та загальновідомою обставиною є факт відсутності бойових дій з 24.02.2022 по сьогоднішній день на території Одеської області.

На підставі наведеного вище, суд зазначає, що заявником не було наведено конкретних обставин, що унеможливлюють або ускладнюють виконання Одеського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №420/155/23.

З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, враховуючи тривалий час дії воєнного стану в Україні, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 248, 378 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви (вх..№ЕП/13190/23) представника Таїровської селищної ради Ватана О.С., про відстрочення виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА