Справа № 155/430/23
Суддя: Яремчук С. М.
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №155/430/23
Провадження №2-а/155/6/23
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Степанюк Олександр Вікторович до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Степанюк О.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , 31 березня 2023 року звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що 22 березня 2023 року поліцейським УПП у Волинській області відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №739610. Відповідно до винесеної постанови вбачається, що ОСОБА_1 нібито скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зокрема, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Рено Меган Сценік, номерний знак НОМЕР_1 , 23 березня 2023 року о 09 годині 04 хвилин перевищив швидкість в населеному пункті, оскільки рухався зі швидкістю 76 км/год., чим порушив вимогу знаку пункт 12.4 ПДР України. Позивач категорично не згідний з оскаржуваною постановою, вважає її незаконною, оскільки при її винесенні було вчинено ряд суб`єктивних, упереджених та необ`єктивних дій спрямованих на встановлення вини. З аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що така не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не зазначено докази, на яких ґрунтуються висновки про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Складена відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення сама по собі не є достатнім доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Інших належних та допустимих доказів, які б узгоджувались з цією постановою та підтверджували викладені у постанові обставини, до постанови не долучено. Позивач звертає увагу суду на той факт, що прилад TruCam, яким відповідач здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля, не був монтований/розміщений по зовнішньому периметру дороги чи будівлі, а тримався у руках, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля. Також відсутні докази на підтвердження того, що автомобіль рухався в межах населеного пункту і що на вказаній ділянці дороги наявні відповідні попереджувальні знаки. Також не доведено, що прилад TruCam має експертний висновок.

Представник позивача просить скасувати постанову поліцейського Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції серії БАБ №739610 від 22 березня 2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 через його безпідставність. Зазначив, що підставою зупинки транспортного засобу стало перевищення встановленого обмеження швидкості руху. Під час розгляду справи відносно ОСОБА_1 водію були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надано можливість надавати пояснення і заявляти клопотання, знайомитись із доказами. Після проведення розгляду справи було винесено постанову, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом оскаржуваної постанови, копію якої останній отримав на місці розгляду справи під підпис. Фактичними даними, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є схема встановлення інформаційно-вказівних дорожніх знаків перед населеним пунктом Піддубці Луцького району Волинської області, відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, фотокартка та відеозапис з приладу TruCam LTI 20/20 №ТС008399, який є законним сертифікованим приладом на підтвердження чого було долучено: копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26697 від 02 грудня 2022 року, чинний до 02 грудня 2023 року, копію сертифікату відповідності від 09 січня 2019 року №UA.TR.001 22 3-19, копію сертифікату перевірки типу від 26 грудня 2018 року UA.TR001 241-18, копію сертифікату затвердженого типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/I-2903-2012 від 29 серпня 2012 року, копію експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27 вересня 2018 року №04/02/03-3008. При цьому, використання приладу TruCam в ручному режимі не заборонено та не суперечить вимогам по застосуванню приладу. Відтак, оскаржувана постанова відповідає фактичним обставинам справи, винесена уповноваженою особою в межах наданих повноважень з дотриманням процедури розгляду справи.

28 квітня 2023 року представником позивача подано відповідь на відзив в якому останній просив відмовити в задоволенні відзиву на позовну заяву зазначивши, що надані відповідачем матеріали (докази) на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідача або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора. На відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. З огляду на це, вказані докази є недопустимими. Також вказав, що з фотокартки з технічного пристрою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 №ТС008399 від 22 березня 2023 року неможливо встановити (ідентифікувати) номер транспортного засобу, який перевищив швидкість (вказана інформація відсутня), а тому такий доказ не є належним, оскільки жодним чином не доводить факт перевищення швидкості позивачем.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 03 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 27 квітня 2023 року розгляд справи було відкладено.

Представник позивача в судове засідання 02 травня 2023 року не з`явився, однак подав заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Також 02 травня 2023 року подав заяву про стягнення з відповідача судових витрат за надання правової допомоги в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи у його відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 205, ст. 262 КАС України, у зв`язку з тим, що неявка сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а тому суд вирішує розгляд справи здійснювати на підставі наявних у справі матеріалів.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22 березня 2023 року поліцейським взводу №2 роти №1 батальйону УПП у Волинській області ДПП рядовим поліції Черчуком В.В. відносно позивача ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №739610, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень.

Зі змісту постанови вбачається, що підставою для її винесення стало те, що позивач ОСОБА_1 22 березня 2023 року о 09 годині 04 хвилини на автодорозі Н-22 (Устилуг-Луцьк-Рівне) 101 км в селі Піддубці, керуючи автомобілем RENAULT MEGANE SCENIC, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перевищив допустиму швидкість в населеному пункті, а саме: рухався зі швидкістю 76 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася приладом TruCAM 008399.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позовна заява подана в межах строків, визначених ч. 2 ст. 286 КАС України.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду. Позивач вважає, що постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не зазначено докази, на яких ґрунтуються висновки про вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Підставами заявленого позову стали порушення поліцейським норм матеріального законодавства при оформленні справи, а саме: відсутність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст.122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1-126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VІІІ визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного вище Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 10 розділу III Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України в рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» №580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України, у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та зокрема довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Водночас суд зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Дослідивши матеріали справи, які стосуються встановлених відповідачем порушень, за які на позивача накладено адміністративне стягнення, суд встановив наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до розділу 33 Правил дорожнього руху до інформативно-вказівних знаків відноситься дорожній знак:

5.49 «Початок населеного пункту» позначає найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах;

5.50 «Кінець населеного пункту» позначає місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» позначає ділянки дороги, де можливе здійснення контролю за порушення ПДР за допомогою спеціальних технічних та /або електронних засобів.

Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 122 КУпАП).

Щодо використання поліцейським пристрою TruCam LTI 20/20 №ТС008399 в ручному режимі.

Так, норми використання та норми відповідності встановлені ДСТУ 8809:2018 «Метрологія. Прилади контролю за дотриманням Правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксування. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги.».

Розділ 3 ДСТУ 8809:2018 «Терміни та визначання понять», дає визначення приладам контролю, які за своєю конструкцією призначені для використання в ручному режимі.

Так, п. 3.3 визначає, що стаціонарні прилади контролю це прилади контролю, які конструктивно створені для розміщення на елементах обладнання доріг або спеціально встановлених конструктивних елементах і призначені для роботи в автоматичному режимі без безпосередньої участі оператора.

Пункт 3.5 визначає, що ручні прилади контролю це прилади контролю, які конструктивно створені для утримування в руках і мають в своєму складі пристрої прицілювання, органи ручного керування, дисплеї тощо і призначені для роботи при безпосередній участі оператора.

Пункт 3.8 визначає, що лазерні вимірювачі швидкості це вимірювачі швидкості, що опромінюють цільові Т3 лазерними імпульсами в інфрачервоному діапазоні і визначають швидкість руху та/або просторово-часові параметри місцеположення Т3 залежно від зміни відстані до Т3 за період між лазерними імпульсами.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що прилад TruCam LTI 20/20 №ТС008399 є ручним приладом контролю категорії лазерних вимірювачів швидкості, що підтверджується наданою технічної документацією: свідоцтвом про повірку приладу LTI 20/20 TruCAM II №ТС008399, сертифікатом відповідності від 09 січня 2019 року №UA.TR.001 22 3-19, сертифікатом перевірки типу від 26 грудня 2018 року UA.TR.001 241-18, сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/I-2903-2012 від 29 серпня 2012 року Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, експертним висновком Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27 вересня 2018 року №04/02/03-3008, а тому фіксація швидкості руху в ручному режимі за його допомогою є правомірною.

Відтак, безпідставними є посилання позивача на те, що основний доказ, за допомогою якого визначалася швидкість руху його автомобіля не є допустимим, достовірним та достатнім доказом, оскільки на момент визначення швидкості TruCAM знаходився в руках поліцейського, позаяк норма ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не зобов`язує такий стаціонарно монтувати, а допускає альтернативу (за бажанням та технічною можливістю).

В матеріалах справи наявні відеозапис та фотознімок, здійснені сертифікованим приладом TruСam LTI 20/20 №ТС008399, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 76 км/год. у населеному пункті. На фотознімку, який здійснено з використанням приладу TruСam LTI 20/20 №ТС008399, зазначено дату та час вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу, водієм якого був ОСОБА_1 . Дані обставини також підтверджуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

З оглянутого судом відеозапису з технічного пристрою TruСam LTI 20/20 №ТС008399 слідує, що саме транспортний засіб позивача (чітко видно номерний знак автомобіля) перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті на 26 км/год. Також можна чітко встановити час та місце вчинення правопорушення, зокрема, населений пункт, а також особу, яка його вчинила.

Суд вважає, що докази, отримані за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruСam LTI 20/20 №ТС008399, відповідають вимогам, визначеним у ст. 251 КУпАП, а отже є належними та допустимими.

Суд також відхиляє доводи позивача про відсутність доказів того, що позивач рухався в межах населеного пункту, оскільки це спростовується наданою відповідачем схемою встановлення інформаційно-вказівних дорожніх знаків (розглянутою та затвердженою у 2019 році), з якої вбачається, що перед населеним пунктом село Піддубці на км. 100+000 праворуч та км. 103+500 ліворуч автодороги Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне», дана автодорога від початку населеного пункту і до кінця (села Піддубці), обладнана знаками з обох сторін 5.70 (Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху), а також з обох сторін даної дороги наявні знаки 5.45 (Початок населеного пункту), 5.46 (Кінець населеного пункту). Відтак, наявність вказаних дорожніх знаків при в`їзді в село Піддубці дозволяє на даній ділянці автомобільної дороги контролювати та фіксувати швидкісний режим транспортних засобів.

Крім того, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивача було зупинено в місці, де наявна житлова забудова, а саме житлові будинки, що дає суду підстави вважати, що останній рухався та був зупинений саме в населеному пункті.

Відповідно до листа ДПП НПУ про організацію дорожнього руху від 23 вересня 2022 року №12980/41/27/02-2022 вбачається, що перед населеним пунктом с. Піддубці на км.100+020 праворуч та км. 103+500 ліворуч автодороги Н-22 «Устилуг-Луцьк-Рівне» дана автодорога обладнана знаками з обох сторін 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».

Крім того, суд відхиляє доводи позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, як такі, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження. На відеозаписі з відеореєстратора поліцейського зафіксовано початок розгляду справи, оголошення особи, яка буде розглядати справу, роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Під час розгляду справи водію було надано можливість надавати пояснення і заявляти клопотання, знайомитись із доказами. Після проведення розгляду справи було винесено постанову, якою позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом оскаржуваної постанови, копію якої останній отримав на місці розгляду справи під підпис.

Слід зазначити, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Щодо посилання представника позивача на відсутність накладеного електронного підпису на електронних документах, слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року №851-IV у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений представником відповідача до відзиву на позов DWD-R диск з відеозаписами обставин події був виготовлений у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення для розгляду даної справи, та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері у вигляді файлів.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу і не потребує обов`язкового цифрового підпису, з урахуванням вищевикладених вимог закону.

Аналізуючи відеозаписи, які містяться на вищевказаному DWD-R диску можна зробити висновок, що на таких міститься вся необхідна інформація для встановлення факту вчинення позивачем правопорушення.

Суд також відхиляє решту доводів позивача, які наведені у позові, оскільки такі не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів в справі про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином фактичні обставини, що стосуються доведеності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення суд під час розгляду справи в силу ч. 2 ст. 77 КАС України вважає доведеними належними і допустимими доказами.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Суд також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Підсумовуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги те, що дотримання Правил дорожнього руху є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд зазначає, що порушення позивачем п. 12.4 Правил дорожнього руху підтверджено належними та допустимими доказами, а тому постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень відповідає вимогами чинного законодавства.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право прийняти одне з передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України рішення, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати по сплаті судового збору, а також за надання правової допомоги слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 2, 5-10, 241, 242-247, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Степанюк Олександр Вікторович до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі серії БАБ №739610 від 22 березня 2023 року відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: місто Луцьк, вулиця Залізнична, 15 Волинської області, .

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.