Справа № 947/6646/23
Суддя: Луняченко В. О.
Дата ухвалення: 2023-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 947/6646/23
Провадження № 2-адр/947/1/23
Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Луняченка В.О.
за участю секретаря Макаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про постанволення додктаовго рішення щодо розподілу судових витрат в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2023 року було задоволено позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції та визнано протиправною та скасована постанова серії ЕАС №6550164 від 15.02.2023 року, яка винесена інспектором роти №1 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП лейтенантом поліції Кобзевим Олексієм Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 680 гривень, а також закрито провадження в адміністративній справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.2 ст. 122 КУпАП, по обставинам 15 лютого 2023 року, у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Від представника позивача адвоката Кострича Михайла Петровича 03.04.2023 року подана заява про ухвалення по справі додаткового рішення з питань стягнення на користь позивач понесених судових витрат , у тому числі і на професійну правову допомогу.

Заява обґрунтована тим, що при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією, а крім того згідно укладеного між адвокатом та позивачем договору витрати на правову допомогу були оцінені у розмірі 10 000 гривень.

В якості підтвердження витрат на професіональну правову допомогу до суду надано рахунок №1/02 від 16.03.2023 року на оплату позивачем 10 000 гривень адвокату; акт виконаних робіт №01/03 від 30.03.2023 року за змістом якого до послуг включені: аналіз постанов яка є предметом оскарження та судової практики, консультації клієнта щодо можливості оскарження такої постанови, підготовка позовної заяви із формуванням додатків до неї з поїздкою до суду і подачею позову адвокатом, підготовка адвокатом клопотання про розподіл судових витрат та поїздка до поштового відділення для направлення клопотання до суду, участь у судовому засіданні , яке не відбулось не з вини адвоката 14.03.2023 року, участь у судовому засіданні 28.03.2023 року, підготовка клопотання про ухвалення додаткового рішення.; квитанція про оплату позивачем на адресу адвоката 10 000 грн.

З наданих стороною відповідача письмових заперечень вбачається незгода із заявленими вимогами про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з мотивів необґрунтованості зазначеного розміру витрат та її неспівмірності із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства ( далі КАС ) України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно усталеної практики Верховного Суду , викладеної зокрема у постанові від 09.04.2019 року у справі №826/2689/15, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно правового висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 року у справі № 915/606/21 розмір понесених стороною судових витрат на професійну правничу допомогу встановлюється судом, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо вартості наданих послуг (виконаних робіт).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Отже, надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.

У даному випадку згідно умов Договору №36/22 про надання правничої допомоги від 08.12.2022 року адвокат Кострич М.П. та клієнт ОСОБА_1 узгодили у п.5.1 що порядок обчислення гонорару фіксуються у додаткових угодах а остаточний розмір зазначається у акті про надання правової допомоги ( а/с 32). У п. 3 Додаткової угоди №1 від 16.02.2023 року до Договору №36/22 про надання правової допомоги від 08.12.2022 року вартість правової допомоги у суді першої інстанції встановлюється у фіксованому розмірі 10 000 гривень (а/с 33).

Верховний Суд у постанові від 02.02.2023 року у справі 915/606/21 також зазначів, що у разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту, про що обґрунтовано зазначив суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові у цій справі.

З огляду на викладене Верховний Суд зробив правовий висновок про те, що фіксований розмір гонорару, погоджений у договорі про надання правничої (правової) допомоги та додатковій угоді до цього договору, означає те, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання умов договору та призвели до настання цих умов не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у цих конкретних правовідносинах, що склалися між відповідачем і його адвокатом, як і не має значення витрачений адвокатом відповідача час на надання послуг правничої допомоги та зазначення кількості витрат такого часу в акті приймання-передачі. У зв`язку з цим також відсутні підстави і для надання оцінки у контексті цієї справи співмірності розміру понесених відповідачем витрат на послуги правничої допомоги із часом, витраченим адвокатом на надання відповідачу таких послуг.

Крім того, подібні висновки Верховного Суду містяться і у постанові від 19 листопада 2021 року у справі № 910/4317/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведене суд звертається також до правової позиції, зазначеній у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, згідно якої Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

2) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Поряд з цим колегія судом враховується також правова позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, де відзначено:

«Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

Крім того, згідно правової позиції висловленої Великою Палатою Верховного Суду у справі №904/4507/18 від 12.05.2020,визначено , що: «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.»

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що стороною відповідача обґрунтовано заперечується розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, в частині її співмірності із складністю справи, предметом дослідження по якої є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень, саме на якого законодавець поклав тягар доведеності законності та правомірності власних дій та рішень.

Тобто у адміністративному судочинстві стороною позивача лише ініціюється справа шляхом викладення суті незгоди із постановою , яка оскаржується , а доведеність , з наданням відповідних доказів , покладається на суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що критеріям співмірності та обґрунтованості відповідає розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень.

Одночасно із цим, судовий збір сплачений позивачем , у випадку задоволення позову, повинен бути компенсований відповідачем у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 241-243,245,246,252,295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про постановлення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Постановити у справі додаткове рішення, яким:

- Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 гривень.

- Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

Повний текст додаткового рішення буде складено протягом п`яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Додаткове рішення може бути оскаржено, шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці повне додаткове рішення внесено до автоматизованої систему Д3 08.05.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.