Справа № 140/1733/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/1733/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вербена» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вербена» (далі ТзОВ «Вербена») звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 листопада 2022 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1000000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте ГУ ДПС у Волинській області за результатами фактичної перевірки ТзОВ «Вербена», якою встановлено порушення товариством підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу.

Позивач не погоджується із таким податковим повідомленням-рішенням з огляду на його невідповідність положенням податкового законодавства та прийняття за результатом незаконно ініційованої та проведеної перевірки.

Зокрема, позивач вказав, що підстави проведення перевірки в наказі на перевірку повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків. У наказі від 06 жовтня 2022 року №1710, на підставі якого призначено проведення фактичної перевірки, лише вказано на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, однак з цього не можливо встановити, що саме є фактичною підставою для проведення перевірки позивача. Абстрактна побудова (формулювання) наказу унеможливлює захист прав платника податків на етапі ознайомлення з наказом.

Також позивач з приводу встановленого перевіркою порушення податкового законодавства зазначив, що він хоч і зареєстрований платником акцизного податку з реалізації пального, проте в розумінні підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 ПК України місце зберігання пального за адресою: вулиця Шахтарська, 43, місто Нововолинськ, на яке у товариства є відповідна ліцензія на право зберігання пального виключно для власних потреб чи промислової переробки, не підпадає під визначення акцизного складу (з огляду на об`єм резервуара, його використання для зберігання пального для власних потреб, обсяг придбаного протягом року пального), а тому у нього відсутній обов`язок щодо реєстрації акцизного складу. Позивач наголосив, що контролюючим органом при перевірці не виявлено реалізації пального з резервуара для третіх осіб, адже такої не відбувалося; товариство не є розпорядником хоча б одного акцизного складу.

З наведених підстав позивач позов просив задовольнити.

Ухвалою судді від 14 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.29-32). В обґрунтування цієї позиції вказав, що підставою для проведення фактичної перевірки є підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, який передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки: наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками (одна підстава); здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (інща підстава). Обидві підстави можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо. При цьому здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Відповідач вважає, що перевірка ТзОВ «Вербена» здійснена ГУ ДПС у Волинській області на підставі та у межах повноважень.

Стосовно виявлених перевіркою порушень, відповідач зазначив, що відповідно до відомостей АІС «Податковий блок» ТзОВ «Вербена» отримало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) та зареєструвалося платником акцизного податку, але при цьому не здійснило реєстрацію в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового акцизного складу за адресою: Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Шахтарська, 43. Під час перевірки встановлено, що товариство здійснює зберігання пального для власних потреб у резервуарі (бочці) ємністю 10 куб.м; згідно з оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203 «Пальне» (дебет 119963 л, кредит 118011 л) станом на 13 жовтня 2022 року залишок пального становить 1952 л, що свідчить про реалізацію пального ТзОВ «Вербена».

З огляду на наведене відповідач вважає доведеним факт правопорушення позивачем підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

У відповіді на відзив (а.с.39-40) позивач вказав, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, є надто загальною підставою для контрольного заходу та для зловживань з боку податкового органу, оскільки для цього достатньо лише обставини зв`язку платника податку з підакцизними товарами. На думку позивача, якщо податковий орган прагне провести перевірку щодо обігу підакцизних товарів, то такий контрольний захід має обмежитися виключно цим предметом. Водночас в наказі про проведення перевірки є також посилання на Закон України «Про застування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Також позивач зауважив, що резервуар (бочка) не є акцизним складом, а твердження контролюючого органу про те, що оборотно-сальдова відомість по рахунку 203 «Пальне» свідчить про реалізацію пального ТзОВ «Вербена», є безпідставними, оскільки відомості такого документа вказують лише про придбання пального, його зберігання та використання для власних потреб.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Також сторони не зверталися із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

З відомостей Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підриємців та громадських формувань видно, що ТзОВ «Вербена» зареєстроване як юридична особа 18 вересня 1995 року; його видами діяльності є виробництво м`яса (основний); виробництво м`ясних продуктів, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля машинами й устаткованням для добувної промисловості та будівництва; ремонт меблів і домашнього начиння; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; вантажний автомобільний транспорт (допоміжні види) (а.с.10-13).

З матеріалів справи слідує, що ТзОВ «Вербена» має ліцензію на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 04 червня 2020 року №2000708 терміном дії з 13 червня 2020 року по 13 червня 2025 року (місто Нововолинськ, вулиця Шахтарська, 43) та ліцензію на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі від 07 червня 2022 року №00464 терміном дії з 14 червня 2022 року по 14 червня 2027 року, та зареєстроване платником акцизного податку, що не заперечується сторонами.

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 06 жовтня 2022 року №1710-п (а.с.14) на підставі підпунктів 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу ХХ ПК України з метою перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів визначено провести фактичну перевірку суб`єкта господарювання ТзОВ «Вербена» (у місці фактичного провадження господарської діяльності за адресою: місто Нововолинськ, вулиця Маяковського, 44) з питань дотримання вимог ПК України, Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», Закону України від 09 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального. Перевірку визначено провести протягом 10 діб, починаючи з 06 жовтня 2022 року, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України.

На підставі зазначеного наказу, направлень від 12 жовтня 2022 року №2966, №2967 (а.с.36) ГУ ДПС у Волинській області провело фактичну перевірку ТзОВ «Вербена», за результатами якої було складено акт перевірки (зареєстрований 17 жовтня 2022 року за №03/6295/09-02/21736490) (а.с.15-16). За висновками акта перевірки (розділ IV) встановлено порушення позивачем підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

Як зазначено в розділі ІІІ акта перевірки, під час фактичної перевірки встановлено, що ТзОВ «Вербена» здійснює зберігання пального для власних потреб за адресою: місто Нововолинськ, вулиця Шахтарська, 43, у резервуарі (бочці) ємністю 10 куб м. Станом на 13 жовтня 2022 року у вказаному резервуарі залишок пального (дизпалива) становить 1952 л, що підтверджується наданою до перевірки оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203 «Пальне». Згідно з даними АІС «Податковий блок» ТзОВ «Вербена» станом на 13 жовтня 2022 року не здійснювало реєстрацію акцизних складів в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, чим порушило підпункт 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

На підставі цього акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 10 листопада 2022 року № про застосування до ТзОВ «Вербена» на підставі пункту 128-1.2 статі 128-1 ПК України штрафу в розмірі 1000000,00 грн у зв`язку із виявленим порушенням підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України (а.с.17).

Позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак рішенням ДПС України від 26 січня 2023 року №1939/6/99-00-06-0502061 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін (а.с.19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом (пункт 61.2 статті 61 ПК України).

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідні функції контролю передбачені пунктом 19-1.1 статті 19-1 ПК України. Зокрема, контролюючі органи виконують такі функції: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері (підпункт 19-1.14).

Отже, контролюючий орган має право на проведення перевірки господарюючого суб`єкта у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

За змістом пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України); запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (підпункти 20.1.4, 20.1.6).

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 цього пункту).

Оскаржуючи податкове повідомлення-рішення, прийняте за результатами фактичної перевірки, позивач вважає, що ГУ ДПС у Волинській області допущені порушення порядку призначення та проведення перевірки.

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

Згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Системний аналіз підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України дозволяє дійти висновку, що ця норма передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме: 1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами. Саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства; 2) здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У цьому випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Отже, контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі №140/2889/21, від 12 серпня 2021 року у справі №140/14625/20, від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18 та ін.

Зазначені у наказі підстави проведення перевірки повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Саме визначені у наказі юридична і фактична підстави окреслюють предмет і межі перевірки й утворюють предмет доказування в адміністративній справі у разі виникнення спору про правомірність призначення перевірки.

Навіть за наявності у податкового органу права на проведення перевірки у зв`язку із здійсненням функцій контролю не позбавляє його обов`язку конкретизувати у наказі на призначення перевірки одну з передбачених підпунктом 80.2.5 пунктом 80.2 статті 80 ПК України підстав.

За змістом наказу ГУ ДПС у Волинській області від 06 жовтня 2022 року №1710-п правовою підставою для призначення перевірки ТзОВ «Вербена» вказано саме підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України - з метою перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів. При цьому у переліку питань, які належить перевірити, наявне посилання не лише на ПК України, Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», а й на Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Суд не заперечує, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, реалізація якої має здійснюватися з дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Такий висновок відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 11 липня 2022 року у справі №120/5728/20-а.

На думку суду, хоч наказ на проведення перевірки і містив згадку про Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (у розпорядчій частині), проте все ж ця перевірка призначена (і проведена) з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством, у сфері обігу підакцизних товарів, що відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання. До такого висновку суд дійшов і з огляду на зміст акта перевірки, у якому відсутні відомості щодо перевірки таких питань, як застосування реєстраторів розрахункових операцій чи будь-яких інших питань, окрім як дотримання нормативно-правових актів, що регулюють обіг підакцизних товарів). Тому наявність недоліків наказу на перевірку не є настільки суттєвими, щоб вважати проведену перевірку незаконною.

Надаючи оцінку висновкам акта перевірки, які слугували підставою для застосування податковим повідомленням-рішенням від 10 листопада 2022 року № штрафних (фінансових) санкцій, суд виходить із того, що відповідно до підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані, зокрема, зареєструвати усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Відповідно до пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень.

З наведеного слідує, що обов`язок з реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП) має платник податку - розпорядник акцизного складу. Невиконання цього обов`язку з вини розпорядника акцизного складу має наслідком притягнення його до відповідальності згідно з пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

За змістом підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Поряд з тим не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Отже, передача пального на власні потреби суб`єктом, що не є розпорядником акцизного складу, реалізацією пального не вважається.

Відповідно до пункту «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це: приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального. Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам. Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; під зберіганням пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

З наведеного вище слідує, що акцизний склад визначений як місце/територія, де розпорядник акцизного складу провадить відповідну господарську діяльність з пальним.

Приписи ПК України не вимагають від суб`єкта господарювання, що здійснює зберігання пального для власних потреб, обов`язку створювати акцизний склад, якщо на ньому не здійснюються операції з реалізації та зберігання пального іншим особам.

З урахуванням наведеного суд виходить з того, що у пункті «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України законодавець зробив виключення, навівши такі критерії, які дозволяють вважати приміщення або територію такими, що не є акцизним складом, а саме: 1) загальна місткість розташованих ємностей на кожній з них для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 куб.м; 2) суб`єкт господарювання (не стосується платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 куб.м (не враховується обсяг пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії); 3) суб`єкт господарювання пальне використовує виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Суд звертає увагу, що відповідач дійшов висновку про порушення позивачем підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України тільки тому, що позивач 04 червня 2020 року отримав ліцензію на право зберігання пального (виключно для власних потреб чи промислової переробки №2000708), 07 червня 2022 року отримав ліцензію на право оптової торгівлі пальним за відсутності місця оптової торгівлі №00464, а також зареєстрований платником акцизного податку.

Однак суд зазначає, що сам факт отримання позивачем ліцензії на право зберігання пального виключно для власних потреб чи промислової переробки на місце, яке не відповідає ознакам акцизного складу, та на оптову торгівлю пальним та реєстрація платником акцизного податку з реалізації пального без здійснення такої діяльності, не вимагає у такого платника податків обов`язку реєструвати акцизний склад.

Не є спірною та обставина, що позивач має резервуар (бочку) ємністю 10 кб.м, яку використовує для зберігання пального для висланих потреб (для чого отримав відповідну ліцензію). При цьому фактична перевірка ТзОВ «Вербена» проводилась за адресою: місто Нововолинськ, вулиця Маяковського, 44 (за місцем фактичного провадження діяльності позивача), тоді як місце зберігання пального відповідно до ліцензії №2000708 має адресу: місто Нововолинськ, вулиця Шахтарська, 43. Оборотно-сальдові відомості по рахунку 203 «Пальне», на які в акті перевірки є посилання, є документом, що вказує на рух пального за місцем зберігання (скільки літрів пального надійшло, використано, фактичний залишок). Констатація в акті перевірки залишків пального у кількості 1952 л (1,952 куб.м) у резервуарі (бочці), що знаходиться за вказаною адресою, зроблена на підставі документів, наданих позивачем під час фактичної перевірки, зокрема на підставі оборотно-сальдової відомості, тобто без фактичного виходу працівників контролюючого органу за цією адресою. Зміст акта фактичної перевірки не відображає обставин щодо встановлення контролюючим органом факту фізичного зберігання позивачем придбаного пального (наявність його залишку на дату перевірки) у місцях, на які отримано відповідні ліцензії, а також дослідження придбання позивачем пального понад 1000 куб.м. Відповідачем не встановлено і те, що товариство використовувало отримане пальне не виключно для потреб власного споживання, зокрема, й з огляду на те, що одним із видів господарської діяльності ТзОВ «Вербена» є вантажний автомобільний транспорт. ГУ ДПС у Волинській області не було доведено факт реалізації позивачем пального згідно з отриманою ліцензією на оптову торгівлю пальним з місця зберігання пального.

Варто зауважити, що на субрахунку 203 «Паливо» (нафтопродукти, тверде паливо, мастильні матеріали) обліковуються наявність та рух палива, що придбається чи заготовляється для технологічних потреб виробництва, експлуатації транспортних засобів, а також для вироблення енергії та опалення будівель; тут також обліковуються оплачені талони на нафтопродукти і газ. Отже, оборотно-сальдова відомість по рахунку 203 «Пальне» не є тим документом, що підтверджує факт реалізації ТзОВ «Вербена» пального іншим особам.

Зважаючи на наведене, відповідач не довів, що у позивача був обов`язок реєструвати як акцизний склад місце зберігання пального (яке за критеріями, визначеними у пункті «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, не має ознак акцизного складу).

Відповідно до пункту 109.2 статті 109 ПК України порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Положеннями пунктів 112.1, 112.2, 112.7 статті 112 ПК України передбачено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

На підставі наведеного та оскільки відповідач не надав суду жодних доказів того, що позивач є розпорядником акцизного складу, а загальна місткість розміщених на його території ємностей для зберігання пального становить більше 200 куб.м та що він протягом календарного року отримав пальне в обсягах, що перевищує 1000 куб.м, а також що мав місце факт реалізації та зберігання пального іншим особам, то суд вважає, що контролюючий орган не довів порушення ТзОВ «Вербена» вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України та наявність підстав для застосування до нього штрафу в розмірі 1000000,00 грн згідно з пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України.

Реєстрація позивача платником акцизного податку з реалізації пального сама по собі не зумовлює необхідність реєстрації акцизних складів, якщо такі у суб`єкта господарювання відсутні або якщо місця зберігання не відповідають ознакам акцизного складу, і якщо він не здійснює реалізації пального.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На думку суду, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10 листопада 2022 року № про накладення штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 1000000 грн, тому позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування цього податкового повідомлення-рішення про застосування до ТзОВ «Вербена» штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1000000,00 грн.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 15000,00 грн, що підтверджуються платіжною інструкцією від 31 січня 2023 року №1720, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.9, 24).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вербена» (45400, Волинська область, місто Нововолинськ, вулиця Маяковського, будинок 44, ідентифікаційний код юридичної особи 21736490) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, майдан Київський, будинок 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44106679) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 10 листопада 2022 року №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вербена» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 15000,00 грн (п`ятнадцять тисяч грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк