Справа № 369/15283/21
Суддя: Фінагеєва І. О.
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/20/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Світлак Ю. Ю.,

розглянувши адміністративну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне стягнення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 31 жовтня 2021 року рухався на транспортному засобі автодорогою на вулиці Борщагівській у м. Києві. Службова особа відповідача зупинила ОСОБА_1 та звинуватила останнього у порушенні пункту 12.4 Правил дорожнього руху (далі ПДР), а саме перевищення гранично допустимої швидкості руху, в зв`язку з чим на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн.

Позивач не погоджується з цією постановою, оскільки переконаний, що у його діях відсутній склад правопорушення, а постанова від 31 жовтня 2021 року про накладення адміністративного правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню.

ОСОБА_1 виходить з тих міркувань, що засіб вимірювання швидкості використовувався службовою особою відповідача з порушенням вимог законодавства, що суттєво впливає на достовірність показань приладу. Крім того, позивач наполягає на тому, що на ділянці дороги, де він рухався, був відсутній відповідний дорожній знак 5.70, який інформує про встановлення приладу вимірювальної техніки. На переконання позивача службовою особою відповідача на було складено протокол про адміністративне правопорушення, а отже поліцейським не було здійснено збір доказів вини позивача, що також є суттєвим порушенням порядку вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості, а тому не доведено наявність вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд:

1.скасувати постанову від 31 жовтня 2021 року серії ЕАО № 4973624 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, прийняту інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Струк В. М., за ч. 4 статті 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн, а провадження у справі закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення;

2.вирішити питання про розподіл судових витрат.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 08 листопада 2021 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

29 жовтня 2021 року судом отримано відзив Управління патрульної поліції у м. Києві на позовну заяву ОСОБА_1 , який мотивований тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідач вважає, що дані з приладу фотофіксації TruCam ІІ є достовірними доказами доведення вини позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, перевищення швидкості було зафіксоване службовою особою відповідача у передбачений законом спосіб, а отже прийнята інспектором поліції постанова про накладення адміністративного стягнення є законною та відсутні підстави для її скасування, в зв`язку з чим у задоволенні позову просив відмовити.

У запереченнях на відзив ОСОБА_1 продовжує наполягати на тому, що показання приладу TruCam ІІ, отримані під час утримання приладу інспектором поліції в руках, не є належними доказами доведення вини особи у скоєнні правопорушення відповідно до вимог законодавства. Також позивач заперечує наявність знаку 5.70 на ділянці дороги, де було скоєно правопорушення, тим самим вважаючи, що покладені інспектором в основу оскаржуваної постанови докази отримані з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві на адміністративний позов, дослідивши матеріали справи, переглянувши фото та відеозапис, зроблений приладом TruCam, суд дійшов такого висновку.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини четвертої статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини першої статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно пунктом 8 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною другою статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною третьою статті 283 КУпАП встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частини другої цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина четверта статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Так в постанові про накладення адміністративного стягнення від 31 жовтня 2021 року серії ЕАО № 4973624 зазначено, що інспектором лейтенантом поліції Струком В. М. розглянуто справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , який, перебуваючи за кермом транспортного засобу (модель та реєстраційний номер МКС, НОМЕР_1 ), належного ОСОБА_1 , 31 жовтня 2021 року о 14:21 год на вулиці Борщагівській у м. Києві рухався зі швидкістю 108 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху на 58 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість руху вимірювалася приладом TruCam ІІ ТС 008345. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог частини четвертої статті 122 КУпАП на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у розмірі 1 700,00 грн.

Таким чином, постанова за формою та змістом відповідає вимогам законодавства.

На підтвердження факту скоєння адміністративного правопорушення ОСОБА_1 відповідачем надано разом з відзивом носій, на якому містяться фотографії з засобу вимірювальної техніки TruCam ІІ ТС 008345, зокрема фото _Р2200_1031_151657.jmx, на якому зафіксовано транспортний засіб з державним номером НОМЕР_1 , який при встановленому у місті обмеженні швидкості руху до 50 км/год рухався зі швидкістю 108 км/год.

Позивач ОСОБА_1 , не спростовуючи факт порушення ним Правил дорожнього руху шляхом перевищення обмеження швидкості руху, вважає, що його права порушені шляхом накладення адміністративного стягнення на підставі постанови про адміністративне правопорушення, в основу якої покладені докази, здобуті з порушенням вимог законодавства. Такими доказами позивач вважає дані, отримані за допомогою засобу вимірювальної техніки TruCam ІІ, який з тверджень позивача інспектор поліції тримав у руках під час заміру швидкості транспортного засобу, що на думку позивача могло суттєво вплинути на показники виміряної швидкості руху транспортного засобу. Крім того, позивач вважає, що в порушення вимог Правил дорожнього руху на ділянці дорозі, де сталося адміністративне правопорушення, був відсутній знак, який попереджував про можливість здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних засобів.

Правилами дорожнього руху в редакції, чинній на момент фіксації правопорушення, передбачено, що знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Знак 7.2.1 познаає довжину небезпечної ділянки, позначеної попереджувальними знаками, або зону дії заборонних та інформаційно-вказівних знаків, зокрема знаку 5.70.

Відповідачем разом з відзивом на фізичному носії надано фото- та відеофайли, з яких вбачається на ділянці дороги, де було зафіксовано адміністративне правопорушення, наявність знаку 5.70 разом зі знаком 7.2.1, згідно з яким «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» могло проводитися на ділянці дороги довжиною 3 км, надано фотодокази координат розташування знака 5.70 та координати місця фіксування адміністративного правопорушення на відстані 2.6 км від місця встановлення знаку, тобто в зоні його дії.

Щодо посилання позивача, що замір швидкості проводився працівником поліції, який тримав технічний прилад TruCam в руках, що можливо вплинуло на правильність вимірювання швидкості, суд зазначає що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam ІІ LTI 20/20 не відноситься до автоматичної фото- і відеотехніки, а є лише вимірювачем швидкості. Частина перша статті 40 Закону України «Про національну поліцію» містить вимоги щодо встановлення виключно автоматичних фото і відео технічних пристроїв для забезпечення публічної безпеки та порядку. Тобто автоматична система фіксації правопорушень та лазерний вимірювач швидкості TruCam ІІ LTI 20/20, не є тотожними, отже стаття 40 Закону України «Про національну поліцію» не поширюється на використання лазерного вимірювача швидкості TruCam ІІ LTI 20/20. Проте технічний засіб вимірювання швидкості TruCam LTI 20/20 використовується на підставі пункту 9 частини першої статті 31 ЗУ «Про національну поліцію».

На підтвердження коректності роботи лазерного вимірювача швидкості відповідачем надано копії сертифікатів перевірки та відповідності вищевказаного засобу вимірювання швидкості від 26 грудня 2018 року та від 09 січня 2019 року відповідно, а також експертні висновки від 24 грудня 2020 року № 04/05/02-3560 та № 04/05/02-3561, за змістом яких вищевказаний прилад вимірювальної техніки відповідає всім необхідним нормам технічних регламентів, в зв`язку з чим може бути введений в експлуатацію. Можливість здійснення фіксації швидкості руху за допомогою цього засобу вимірювальної техніки, тримаючи його в руках, передбачена виробником, про що зазначено у інструкції з експлуатації, копії якої надані відповідачем разом з відзивом.

Таким чином, відповідачем належно та у повному обсязі доведено технічну можливість вищевказаного засобу вимірювальної техніки коректно фіксувати швидкість руху транспортних засобів за умови тримання приладу в руках.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

За приписами статті 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону України «Про національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем надано суду належні та допустимі докази перевищення швидкості позивачем саме 31 жовтня 2021 року у населеному пункті.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем були надані до суду докази в підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення 31 жовтня 2021 року, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності прийнята з дотриманням вимог закону.

Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'HalloranandFrancis v. theUnitedKingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне стягнення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. О. Фінагеєва