Справа № 380/2382/23
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2382/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Морська Г.М. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 (далі - позивач), звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач) у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-91153-1350 від 15.11.2021 та рішення №18462/13-01-24-07 від 27.07.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску Головного управління ДПС у Львівській області.

Ухвалою від 13.02.2023 позовну заяву залишено без руху. Позивачка вимоги ухвали виконала.

Ухвалою від 02.03.2023 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 припинена 02.01.2019. За період 2018 року, тобто останнього періоду перед закриттям підприємницької діяльності ОСОБА_1 у відповідності до вимог Податкового кодексу України склала та направила 08.02.2018 звіт по суми нарахованого доходу застрахованих осіб (форма Д5 річна) та податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (річну ліквідаційну за 2018 рік) та 11.02.2019 ліквідаційний звіт про суми нарахованого доходу застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску. Оскільки рішення про закриття ФОП ОСОБА_3 зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.01.2019, остання сплатила за період 02.01.2019 року ЕСВ в сумі 3850, 72 грн. 23.08.2019, що підтверджується випискою по картковому рахунку. Довідкою № 4702/10/13-01-51-08 від 07.10.2019 ГУ ДПС у Львівській області підтвердило, що ОСОБА_3 станом на 07.10.2019 не має податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску, іншої заборгованості платежів (у тому числі розстроченої, відстроченої, реструктуризованої), контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Позивачка стверджує, що штрафні санкції за спірним рішенням № 18462/13-01-24-07 від 27.07.2021 їй нараховані за період 20.10.2018 по 27.08.2019 після закриття підприємницької діяльності, що є неправомірним, також зазначає, що передумовою складання рішення про застосування фінансових санкцій (штрафу та пені) посадові особи ГУ ДПС у Львівській області мали скласти акт перевірки та надіслати його ОСОБА_1 , однак такий акт не складався та на адресу ОСОБА_1 не надсилався, чим посадовими особами ГУ ДПС у Львівській області порушено також вимоги п. 86.7 ст. 86 ПКУ. Також податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. На дату складання податкової вимоги податковий борг в загальній сумі 1 740,60 грн., в тому числі штраф в сумі 770,15 грн. та пеня в сумі 970,45 грн. не перевищував 180 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (17 х 180= 3060 грн ), таким чином податкова вимога відносно позивача відповідачем не могла бути надіслана та застосована, а отже виписана та застосована вимога про сплату боргу Ф-91153-1250 від 15.11.2021 відповідачем виписана в порушення діючого законодавства та є такою, що має бути скасована.

Відповідач заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску №18462/13-01-24-07 від 27.07.2021 року на суму 770,15 грн. та пеня на суму 970,45 грн. Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування штрафних санкцій і нарахування пені за їх невиконання. У зв`язку з тим що, за даними інформаційної системи ДПС України, у ОСОБА_4 обліковувалась сума недоїмки з єдиного внеску, відповідно до вимог Закону №2464-VI та Інструкції №499, згідно вимог чинного законодавства було сформовано вимогу про сплату боргу від 15.11.2021 №0-91153-1350 у сумі 1 740,60 грн., яка були направлена на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 . Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення кореспонденція повернута без вручення з причини «за закінченням встановленого строку зберігання». Таким чином, відповідно до п.4 Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2021 №Ф- 91153-1350 у сумі 1 740,60 грн. про сплату боргу (недоїмки) та рішення №18462/13-01-24-07 від 27.07.2021 вважається узгодженими.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 з 23.06.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець, займалась підприємницькою діяльністю, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 23538696 та знаходилась на обліку в ГУ ДПС у Львівській області на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 06.07.2017 № 5618/10.

У відповідності до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.11.2021 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_6 .

02.01.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням ФОП ОСОБА_3 .

За період 2018 року, тобто останнього періоду перед закриттям підприємницької діяльності ОСОБА_1 у відповідності до вимог Податкового кодексу України склала та направила 08.02.2018 звіт по суми нарахованого доходу застрахованих осіб (форма Д5 річна) та податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (річну ліквідаційну за 2018 рік) та 11.02.2019 ліквідаційний звіт про суми нарахованого доходу застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску.

23.08.2019 ОСОБА_7 сплатила за період до 02.01.2019 року ЕСВ в сумі 3 850, 72 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Довідкою № 4702/10/13-01-51-08 від 07.10.2019 ГУ ДПС у Львівській області підтвердило, що ОСОБА_3 станом на 07.10.2019 не має податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску, іншої заборгованості платежів (у тому числі розстроченої, відстроченої, реструктуризованої), контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Головне управління ДПС у Львівській області ухвалило рішення № 18462/13-01-2407 від 27.07.2021 про застосування до позивачки штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску про застосування відносно неї за несвоєчасну сплату ЄСВ за період 20.10.2018 до 27.08.2019 штрафу в сумі 770,15 грн. та пені в сумі 970,45 грн.

А також прийняло вимогу про сплату боргу (недоїмки) Ф-91153-1350 від 15.11.2021, де зазначено, що станом на 31.10.2021 заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску становить 1 740,60 грн., в тому числі штраф в сумі 770,15 грн. та пеня в сумі 970,45 грн..

Про існування цих документів ОСОБА_1 дізналась 05.08.2022 та звернулась до суду.

Надаючи оцінку правомірності спірних рішення та вимоги, суд застосовує наступні правові норми і редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Конституції України визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні.

Частиною 1 статті 7 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені особи, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а частиною другою цієї статті встановлено, що перелік, доповнення та уточнення кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, а також конкретних видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, до яких належать особи, визначаються законами України за видами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі-Закон №2464-VI).

Положеннями статті 2 Закону №2464-VI встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ установлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 5-1, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом з внесенням Пенсійним фондом відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається:

у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів;

у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа та переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону № 2464 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464). Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі-Інструкція №449).

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 установлено, що у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Підпункт 2 пункту другого розділу VII Інструкції №449 встановлює, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

На суму недоїмки нарахують пеню з розрахунку 0,1% суми недоплати за кожний день прострочення (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464).

Як встановлено судом із ІКП недоїмка зі сплати ЄСВ у позивачки виникла 19.10.2018 у сумі 1393,54 грн., яка збереглась і станом на 31.12.2018.

У подальшому у січні нарахований черговий платіж ЄСВ 2457,18 грн, і позивачка станом на день припинення підприємницької діяльності 02.01.2019 мала заборгованість із ЄСВ у сумі 3850,72 грн., яка була сплачена позивачкою лише 27.08.2019, тобто із порушенням строку.

Головним управлінням ДПС у Львівській області, прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від №18462/13-01-24-07 від 27.07.2021 про застосування штрафу 20% за період з 20.18.2018 до 27.08.2019 у розмірі 770,15 грн., та нарахування пені (0,1% суми недоїмки) у розмірі 970,45 гривень.

Зазначені суми відображені у ІКП.

Суд вважає помилковим посилання позивача на необхідність складання акта перевірки перед прийняттям спірного рішення, оскільки сума основного платежу позивачці не нараховувалась, спірне рішення містить нарахування виключно штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату ЄСВ, при чому факт несвоєчасності сплати ЄСВ позивачка підтверджує у позові.

Відтак суд приходить до висновку про правомірність спірного рішення про застосування штрафних санкцій.

Рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від №18462/13-01-24-07 від 27.07.2021 надіслане позивачці 07.08.2021, що підтверджується копією конверту із відміткою про повернення «за закінченням терміну зберігання» та копією реєстру згрупованого відправлення із квитанцією Укрпошти про оплату такого відправлення.

У зв`язку з тим що, за даними інформаційної системи ДПС України, у ОСОБА_4 обліковувалась сума недоїмки з єдиного внеску, відповідно до вимог Закону №2464-VI та Інструкції №499, була сформована вимога про сплату боргу від 15.11.2021 №0-91153-1350 у сумі 1 740,60 грн., яка направлена на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рекомендованого повідомлення, що міститься в матеріалах справи, позивачка отримала спірну вимогу 22.11.2021, що підтверджується відміткою у поштовому повідомленні.

Оскільки суд прийшов до висновку про правомірність спірного рішення, яке стало підставою для прийняття спірної вимоги, відсутні підстави для скасування останньої.

Суд вважає помилковим посилання позивача на п. 59.1 ст. 59 ПК України, оскільки вказана правова норма не застосовується до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень податкового органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Разом із тим у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що спірне рішення є правомірним, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення та ст. 9 КАС України, якою визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач обґрунтував та довів доказами правомірність спірного рішення та вимоги, разом із тим, як доводи позивача про незаконність спірного рішення були спростовані відповідачем та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні позову належить відмовити.

За правилами статті 139 КАС України, у разі відмови позивачу у задоволенні позову, судові витрати на його користь стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.