Справа № 160/2315/23
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 травня 2023 року Справа № 160/2315/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в якій, з урахуванням уточнень, просить:

- визнати протиправними дії Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо відмови листом від 07.12.2022 року № 13-34/70836 у знятті арешту накладеного на майно боржника, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження АЕ № 999820 від 20.05.2010 року;

- зобов`язати Саксаганський відділ державної виконавчої служби м. Кривого -Рогу Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження Саксаганським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження АЕ № 999820 від 20.05.2010 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9852916 від 21.05.2010 року.

Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2023р., 27.03.2023р., 11.04.2023р. позовна заява залишалася без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, у т.ч. шляхом уточнення позовних та надання заяви про поновлення строку звернення до суду.

Вказані ухвали суду не оскаржувалися та відповідно набрали законної сили з моменту їх підписання суддею відповідно до ч.2 ст.256 КАС України.

На виконання вимог вказаних ухвал суду, позивачем уточнювалися позовні вимоги шляхом надання уточнених позовних заяв та надано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення із позовом. В обґрунтування вказаного клопотання, позивач зазначає, що з відповіді Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району ПСМУ МЮ (м. Дніпро) від 20.10.2021 року № 13-34/58286 йому стало відомо, що арешт на майно виконавчою службою знято не буде. 29.11.2022 року позивачем повторно направлено заяву про зняття арешту з майна боржника, однак відповіддю від 07.12.2022 року, яка отримана позивачем 02.01.2023р. у знятті арешту відмовлено. Також, позивач зазначає, що він двічі звертався до Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із скаргою на дії ДВС, однак, зокрема, ухвалою від 09.01.2023 року справа № 214/16/23 скаргу залишено без руху та ухвалою від 31.01.2023 року повернуто скаржнику. Отже з моменту надання відповідачем відповіді від 20.10.2021 року № 13-34/58286 на його запит, позивачем здійснювались заходи щодо врегулювання спору, у т.ч. до суду із відповідними скаргами в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», які не принесли жодних результатів., у зв`язку з чим, змушений звернутись до адміністративного суду. Таким чином, позивач, вважає, що строк оскарження дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень пропущено з поважних причин. Крім того, позивач зазначає, що зараз перебуває у лавах ЗСУ, про що надасть відповідну довідку (Форма 5), як тільки це стане можливим.

Розглянувши подану заяву позивача про поновлення строку звернення до суду із даним позовом, уточнену позовну заяву та надані додатки, суд приходить наступних висновків.

Відповідно до ст.118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до змісту ст.287 КАС України, визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, законодавством передбачено, що у разі, якщо особа не знала про порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Судом встановлено, що предметом спору в даній справі є зняття арешту з майна боржника ( ОСОБА_1 ), який було накладено в межах виконавчого провадження Саксаганським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження АЕ № 999820 від 20.05.2010 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9852916 від 21.05.2010 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що 21.05.2010 зареєстровано арешт нерухомого майна згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ № 999820 від 20.05.2010 виданої Саксаганським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції.

В позовній заяві позивач зазначає, що 29.09.2021р., як тільки йому стало відомо про наявність вказаного арешту, 29.09.2021р. він звернувся до Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі із заявою про зняття арешту.

Також, у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, позивач зазначає, що з відповіді Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району ПСМУ МЮ (м. Дніпро) від 20.10.2021 року № 13-34/58286 йому стало відомо, що арешт на майно виконавчою службою знято не буде та 29.11.2022р. позивачем повторно направлено заяву про зняття арешту з майна боржника, однак відповіддю від 07.12.2022р., яка отримана позивачем 02.01.2023р. у знятті арешту відмовлено.

Копії відповідей Саксаганського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 20.10.2021 року; від 09.11.2022 року та від 07.12.2022 року (отримана позивачем 02.01.2023р.) наявні в матеріалах справи.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, про порушення своїх прав щодо незняття арешту на майно згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АЕ № 999820 від 20.05.2010, позивачу стало відомо у жовтні 2021 року, з листа відповідача від 20.10.2021 року № 13-34/58286.

Із даною позовною заявою позивач, звернувся до суду 01.02.2023р. (штамп на конверті), тобто з пропуском встановленого десятиденного строку звернення до адміністративного суду визначеного ст.287 КАС України.

Разом з тим, суд оцінює критично посилання позивача на його неодноразові звернення до відповідача із заявами про зняття арешту, оскільки необмежна кількість звернень позивача до відповідача та отримання на них відповідей аналогічних за змістом не можуть відтерміновувати саме день виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правового висновку, висловленого у пункті 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц: висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формуються виходячи із конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права. При цьому під судовим рішенням в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, у яких є аналогічними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Вказані висновки суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин на підставі ч.5 ст.242 КАС України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Аналогічна позиція з даного приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 20.03.2018 справа № 573/1759/17, від 03.05.2018 справа № 805/402/18.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Тому, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Щодо посилання на запровадження в Україні воєнного стану, як на підставу пропуску строку звернення, суд зазначає, наступне.

Варто зауважити, що після запровадження воєнного стану в Україні Дніпропетровський окружний адміністративний суд не припиняв своєї роботи.

Разом із тим клопотання обґрунтоване лише самим фактом запровадження в Україні воєнного стану. Позивачем не надано належних доказів поважності причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду саме через обмеження, впроваджені у зв`язку з введенням воєнного стану, що зумовило неможливість його вчасного звернення до суду.

Надаючи оцінку клопотанню позивача, суд враховує наступну позицію Верховного Суду.

Так, Верховний Суд в ухвалі від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц наголошує, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Окрім того, суд, надаючи оцінку доводам позивача, вважає за необхідне зауважити, що Указ Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 стосується лише введення воєнного стану в Україні, будь-яких змін щодо строків розгляду справ, інших процесуальних строків вказаний указ не містить, зміни в частині процесуальних строків до КАС України не вносились.

Також суд звертає увагу, що жодних доказів перебування позивача у Збройних Силах України не надано, а також не зазначено причини не можливості подання таких доказів.

Щодо посилання позивача на звернення до районного суду із скаргами на дії відповідача щодо незняття арешту, суд зазначає, що згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-1763цс16 та у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-895цс15, перебіг строку звернення до суду не переривається, якщо суд відмовив у прийнятті позовної заяви або повернув її. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічної позиції дотримується Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 14 липня 2020 року у справі № 400/3065/19, від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/20 та від 17 червня 2020 року у справі № 916/1689/17.

Таким чином, Верховний Суд однозначно підкреслює, що якщо особа неправильно подала позовну заяву і є ухвала про її повернення, або подала цю заяву з недодержанням правил підсудності, то варіантів щодо строку давності немає. В такому випадку цей строк не переривається, не зупиняється та не поновлюється, оскільки неправильне подання позовної заяви не є поважною причиною.

В силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджується належними доказами. Розглянувши матеріали позову та доданих до нього документів суддя вважає, що наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не доведено та судом з матеріалів позовної заяви не встановлено.

Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 45 рішення від 28.10.1998 року у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Водночас, слід звернути увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

За таких обставин, обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в заяві позивача про поновлення строків, не приймаються судом в якості поважності причин пропущеного строку, у зв`язку з відсутності будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи не визнання судом поважними підстави пропуску строку звернення позивача з даним позовом до адміністративного суду, позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.122, 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду із даним позовом, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити позивачу, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями) відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Суддя Н.В. Турлакова