Справа № 260/1310/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/1310/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

08 березня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ), яким просить суд: "1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо ненарахування та невиплати мені індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017; 2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити мені індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017; 3. Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Закарпатській області у здійсненні перерахунку мені розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення; 4. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити мені одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми; 5. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити мені середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2022 року по день фактичного розрахунку у розмірі середньомісячного грошового забезпечення, тобто 458,48 грн. за кожен день затримки; 6. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період з 01 серпня 2002 року по 30 серпня 2022 року проходив службу на посадах офіцерського складу у підрозділах Міністерства Внутрішніх Справ України з відповідними відрядженням до миротворчих операцій ООН з підтримання миру та безпеки. У лютого 2023 року звернувся з заявою до відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року, а також здійснення нарахування та виплати розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням зазначеної індексації грошового забезпечення. Однак відповідач вказав про відсутність підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період та відсутності підстав врахування індексації при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні. Таку відмову позивач вважає протиправною, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду. Окремо заначив, що за порушення законодавства про оплату праці, а також враховуючи факт протиправного ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за спірний період проходження служби в поліції, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимоги, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Вказує, що відповідно до частини 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Постановою КМУ від 22 травня 2013 р. № 358 "Деякі питання фінансового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії та поліцейських, включених до складу національного персоналу для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки" установлено, що щомісячна грошова винагорода в іноземній валюті військовослужбовцям Національної гвардії та поліцейським, включеним до складу національного персоналу для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі по тексту - винагорода), нараховується з дня перетинання державного кордону, включаючи день вибуття і день прибуття (крім днів перебування у відпустці, а також відрядженні на території України). Оскільки в період з 08 серпня 2015 року по 02 серпня 2017 року позивач проходив службу в міжнародних операціях ООН з підтримання миру і безпеки в Південному Судані у складі національного персоналу МВС України, де й отримував грошове забезпечення в іноземній валюті, а тому враховуючи імперативну норму частини 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, грошове забезпечення не підлягало індексуванню. Окрім того зазначає, що Порядок проведення індексації грошового забезпечення поліцейських до 24 жовтня 2017 року був відсутній, тому для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення грошових доходів позивача, яке передбачено нормами законодавства за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року не має підстав. Разом з тим, відповідач вказав, що у період з 07 листопада 2015 року по 17 травня 2016 року позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві, яке є окремою юридичною особою. Щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням зазначеної індексації грошового забезпечення, відповідач зазначив, що така має разовий характер, а тому не підлягає індексуванню.

Згідно зі статтею 262 частиною 5 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач у період з 01 серпня 2002 року по 30 серпня 2022 року проходив службу на посадах офіцерського складу у підрозділах Міністерства Внутрішніх Справ України з відповідними відрядженням до миротворчих операцій ООН з підтримання миру та безпеки.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 25 серпня 2022 року № 150 о/с та відповідно до Закону України про Національну поліцію ОСОБА_1 було звільнено за статтею 77 частиною 1 пунктом 7 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) у спеціальному званні майор поліції у запас Збройних сил України з 30 серпня 2022 року (а.с. 6).

02 лютого 2023 року позивач звернувся з письмовою заявою до ГУНП в Закарпатській області щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року, а також здійснити перерахунок розміру його одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням зазначеної індексації грошового забезпечення (а.с. 7).

Листом Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Закарпатській області від 20 лютого 2023 року № 800/106/5-2023 позивача було повідомлено про відсутність підстав нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року та відсутність підстав врахування індексації при розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с. 8).

Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, за період проходження ним служби, у зв`язку із чим звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи даний адміністративний позов по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту - Закон України № 580-VIII).

Відповідно до статті 94 частин 1 та 2 Закону України № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

За приписами статті 94 частини 5 Закону України № 580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (далі по тексту - Закон України № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону України № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону України № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону України № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до статті 6 Закону України № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог статей 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення. Згідно з пунктом 4 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (далі по тексту - Порядок № 1078).

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 абзацу 8 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці 2 цього пункту.

Відповідно до пункту 2 абзацу 5 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно із пунктом 4 абзацами 1, 2, 5, 6 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Суд не бере до уваги посилання відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 30 жовтня 2017 року - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782 "Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", якою пункт 2 абзац 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова "військовослужбовців" доповнено словом "поліцейських", таке є неприйнятними, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 по справі №160/35/20.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

При цьому, нормами Закону України № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. У зазначеному Законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку вислуги років позивач у період з 07 листопада 2015 року по 17 травня 2016 року позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві. З 17 травня 2016 року по 18 травня 2016 року ОСОБА_1 зарахований у розпорядження ГУНП в Закарпатській області; з 18 травня 2016 року до 30 серпня 2022 року займав різні посади в ГУНП в Закарпатській області (а.с.а.с. 38-38)

Відповідно до грошового атестату № 529 від 06 червня 2016 року, виданого Головним управлінням Національної поліції у м. Києві з ОСОБА_1 проведено розрахунок станом на 16 травня 2016 року (а.с. 37).

Згідно розрахункового листа за період з 16 січня 2016 року по 16 грудня 2016 року ОСОБА_1 нараховано та виплачено: у жовтні 2016 року грошове забезпечення у розмірі 32078,55 грн, а саме 13708,06 грн. - посадового окладу 10967,75 грн. - окладу за звання; 7402,74 грн. - надбавки за вислугу років; у листопаді 2016 року нараховано та виплачено 2500 грн - посадового окладу; 2000 грн - окладу за звання; 1350 грн - надбавки за вислугу років; 3171,87 грн - премії. Всього 9021,87 грн; у грудні 2016 року нараховано та виплачено 2500 грн. - посадового окладу; 2000 грн - окладу за звання; 1350 грн - надбавки за вислугу років; 7143,40 грн - премії. Всього 12993,40 грн (а.с. 36).

Згідно архівної відомості № 2 за період з січня 2017 року по грудень 2017 року ОСОБА_1 було виплачено посадовий оклад - 2500 грн.; оклад за звання - 2000 грн.; надбавка за вислугу років - 1350 грн. та щомісячну премію (у січні -1830,35 грн; у лютому - 2170,94; у березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопада - 2272,14; у грудні - 2125,55). Також у грудні 2017 року нараховано та виплачено індексацію за листопад 2017 у розмірі 319,26 грн (а.с. 40).

Таким чином, судом встановлено, що у період з 07 листопада 2015 року по 17 травня 2016 року позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві де йому виплачувалося грошове забезпечення, а відтак у задоволенні позовним вимог до відповідача щодо нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 16 травня 2016 року необхідно відмовити.

Як встановив суд, за період перебування позивача службі в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області, зокрема з 17 травня 2016 року по 31 жовтня 2017 року, останньому було нараховано та виплачено грошове забезпечення, яке складалося з посадового окладу, надбавки за спеціальне військове звання, надбавки за вислугу років та щомісячної премії. Індексація грошового забезпечення за спірний період у відомостях про грошове забезпечення позивача відсутня.

Щодо посилань відповідача, що в період з 08 серпня 2015 року по 02 серпня 2017 року позивач проходив службу в міжнародних операціях ООН з підтримання миру і безпеки в Південному Судані у складі національного персоналу МВС України, де й отримував грошове забезпечення в іноземній валюті, яка не підлягає індексуванню, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 94 частин 3 та 5 Закону України № 580-VIII за поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2013 року № 358 "Деякі питання фінансового забезпечення військовослужбовців Національної гвардії та поліцейських, включених до складу національного персоналу для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки" установлено, що щомісячна грошова винагорода в іноземній валюті військовослужбовцям Національної гвардії та поліцейським, включеним до складу національного персоналу для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - винагорода), нараховується з дня перетинання державного кордону, включаючи день вибуття і день прибуття (крім днів перебування у відпустці, а також відрядженні на території України).

Відповідно до статті 2 Закону України № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

При цьому судом було встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачу, зокрема за період з 17 травня 2016 року по 31 жовтня 2017 року грошове забезпечення виплачувалося в національній валюті, а відтак підлягало індексуванню.

Таким чином, з метою ефективного способу захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 17 травня 2016 року по 31 жовтня 2017 року та зобов`язати нарахувати таку і виплатити її.

Відповідач вказаного обов`язку не виконав, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо не проведення нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 17 травня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Що стосується вимоги позивача включити індексацію до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, суд враховує таке.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 розділу VI Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У позовній заяві позивач зазначив, що відповідач безпідставно здійснив нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що індексація грошового забезпечення не належить до переліку складових грошового забезпечення поліцейського, а тому індексація грошового забезпечення не враховується під час розрахунку належної до виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з приводу чого суд зазначає таке.

Як уже зазначалося, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення".

Відповідно до статті 1 Закону України № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 проведення індексації грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, неврахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 240/10130/19.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для включення індексації грошового забезпечення позивача до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування індексації.

А відтак позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні позивача індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби позивача, з урахуванням індексації грошового забезпечення на момент звільнення, та виплатити позивачу різницю недоотриманої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум підлягають задоволенню повністю.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2022 року по день фактичного розрахунку у розмірі середньомісячного грошового забезпечення, суд дійшов наступного висновку.

При тлумаченні положень статті 3 Кодексу законів про працю України Верховний Суд України вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17 липня 2015 року у справі №21-8а15).

Оскільки спеціальними законами не визначено порядку виплати поліцейському середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних відносин належить застосувати норми трудового законодавства.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 частиною 1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналізуючи згадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) зробив висновок, що передбачений статтею 117 частиною 1 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 Кодексу законів про працю України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

В спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку відповідача з позивачем.

У постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19 зазначено, що "за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності".

Також у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 160/13220/19 Верховний Суд дійшов висновків, що "невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому до виплати, є триваючим порушенням. Отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Втім, під час розгляду справи суди встановили, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач не провів, оскільки йому не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2018 рік. За вказаного правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції зазначає про відсутність підстав задоволення вимог позову у цій частині та помилковість протилежного висновку судів першої та апеляційної інстанцій".

Беручи до уваги встановлену судом у цій справі протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, а також вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виникне у відповідача лише після проведення нарахування та фактичної виплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірні періоди на виконання рішення суду у цій справі.

Оскільки на момент розгляду судом цієї справи спірна сума індексації грошового забезпечення позивачу не нарахована та не виплачена, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку наразі є передчасною та задоволенню не підлягає.

За правилами встановленими статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 пункту 13 Закону України "Про судовий збір", то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ф. Ракоці, 13, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби за період з 17 травня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 17 травня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що полягає у не врахуванні індексації грошового забезпечення при здійсненні виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 25% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко