Справа № 761/25819/22
Суддя: Савицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/340/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: оперуповноважений 1 відділу 2 управління ДВКР Служби безпеки України ОСОБА_2 , Заступник Голови Служби безпеки України ОСОБА_3, про скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби безпеки України про скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну, в якому просить скасувати рішення від 14.10.2022 р. про його примусове повернення в країну походження або третю країну, прийняте оперуповноваженим 1 відділу 2 управління ДВКР Служби безпеки України ОСОБА_2 та затверджене Заступником Голови Служби безпеки України ОСОБА_3

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.08.2022 р. він прибув в Україну у якості добровольця з метою вступу в підрозділ першої білоруської національної роти та подальшої участі у бойових діях для захисту України від російського агресора. 14.10.2022 р. оперуповноваженим 1 відділу 2 управління ДВКР Служби безпеки України ОСОБА_2 прийнято та Заступником Голови Служби безпеки України ОСОБА_3 затверджено рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким покладено обов`язок покинути територію України до 23.10.2022 р. Посилаючись на те, що вказане рішення є неправомірним, оскільки суперечить положенням Загально декларації з прав людини, при цьому повернення до Республіки Білорусь загрожує його життю, а тому звернувся до суду з даним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Ухвалою від 13.12.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання, а також залучено до участі у справі оперуповноваженого 1 відділу 2 управління ДВКБ Служби безпеки України ОСОБА_2 та Заступника Голови Служби безпеки України ОСОБА_3 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою від 16.01.2023 р. задоволено клопотання представника відповідача про проведення розгляду справи в закритому судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи.

Третя особа оперуповноважений 1 відділу 2 управління ДВКР Служби безпеки України ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Інша третя особа в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд за відсутності осіб, які не з`явились.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Білорусь.

Позивач у своєму позові зазначив, що 17.08.2022 р. прибув в Україну у якості добровольця з метою вступу в підрозділ першої білоруської національної роти та подальшої участі у бойових діях для захисту України від російського агресора.

14.10.2022 р. оперуповноваженим 1 відділу 2 управління ДВКР Служби безпеки України ОСОБА_2 прийнято та Заступником Голови Служби безпеки України ОСОБА_3 затверджено рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни, у якому також зобов`язано його покинути територію України до 23.10.2022 р.

Один примірник вказаного рішення 14.10.2022 р. згідно вимог ч.3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» видано позивачу, зміст якого йому був зрозумілий, що підтверджується його підписом на рішенні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач посилається на його необ`єктивність та однобічність, а тому звернувся до суду за захистом свої прав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.ст. 1, 24 Закону України «Про Службу безпеки України» визначено, що Служба безпеки України є державним органом спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, та відповідно до своїх основних завдань зобов`язана здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України, а також забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань.

Згідно зі ст.ст. 5, 6 Закону України «Про контррозвідувальну діяльність» Служба безпеки України - спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності, підставами для проведення якої є виконання визначених законом завдань у тому числі щодо контррозвідувального захисту органів державної влади, правоохоронних і розвідувальних органів, охорони державної таємниці.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про основи національної безпеки України» національна безпека - захищеність життєвоважливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров`я, охорони дитинства, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, кібербезпеки та кіберзахисту, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв`язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Так, підставою для прийняття оспорюваного позивачем рішення Служби безпеки України від 14.10.2022 р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни, слугувало те, що, як було встановлено, дії ОСОБА_1 суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України та охорони громадського порядку.

Як вбачається з доданої представником відповідача до відзиву на позов довідки від 23.09.2022 р., складеної консультантом-експертом (з оперативних питань) 1 відділу 2 управління ДВКР СБ України, згідно вимог Інструкції про порядок організації та проведення опитувань з використанням поліграфа в Службі безпеки України, затвердженої наказом Службі безпеки України № 405/ДСК від 01.10.2013 р., було проведено опитування з використанням поліграфа (далі - ОВП) об`єкта оперативної зацікавленості - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Білорусь.

Заявником було надано матеріали, необхідні для проведення заходу та наступний перелік тем, стосовно яких необхідно було провести опитування:

1. Спростування чи підтвердження інформації щодо конфіденційної співпраці ОСОБА_1 із спецслужбами РБ/РФ/іншої країни;

2. Мотиви заїзду зазначеної особи на територію України;

3. Мотиви проходження військової служби в Збройних Силах України.

Перед проведенням ОВП з ОСОБА_1 проведено передтестову бесіду, під час якої йому було роз`яснено його права та надано для ознайомлення бланк добровільної згоди на проведення ОВП. Також доведено порядок проведення опитування та теми і питання, які будуть ставитись в ході ОВП. ОСОБА_1 ознайомився з текстом згоди, вислухав поліграфолога, надав свою згоду на проведення процедури опитування та засвідчив свою добровільну згоду власним підписом із зазначенням дати ознайомлення та надання згоди.

Опитування проводилось російською мовою, оскільки ОСОБА_1 вільно нею володіє.

За результатами опитування ОВП, виявлені ознаки девіантної поведінки ОСОБА_1 та його дезадаптаційні нахили, що можуть ускладнити перебування зазначеної особи у лавах Збройних Сил України та призвести до тяжких наслідків.

Разом з тим, відповідно до доповідної записки від 10.10.2022 р. за № 17/2/1-272, за результатами проведених заходів стосовно громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 отримано дані, які вказують на можливе перебування останнього у агентурному апараті спецслужб/правоохоронних органів Республіки Білорусь та виконання завдань на шкоду національній безпеці України.

Враховуючи вороже ставлення Республіки Білорусь до України було запропоновано встановленим порядком органу військового управління ЗСУ відмовити громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_1 у проходженні військової служби у національних військових формуваннях України, оскільки перебування громадян Республіки Білорусь, які скомпрометовані співпрацею з національними спецслужбами, на території України створює загрозу державній безпеці.

Перебування вказаного білоруса на території України є недоцільним у зв`язку з чим потребує примусового повернення на територію третьої країни з метою унеможливлення здійснення ним протиправної діяльності на шкоду національній безпеці України.

Таким чином, приймаючи до уваги надані стороною відповідача докази, які позивачем жодним чином не спростовані, суд вважає, що отримана внаслідок контррозвідувальної перевірки позивача інформація свідчить про вчинення ним дій, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України та охорони громадського порядку, та є достатньою підставою для застосування ст. 26 Закону № 3773-VI і прийняття відповідачем щодо позивача оспорюваного рішення.

Водночас, матеріалами справи не підтверджується, що позивач під час перебування в Україні звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або отримував статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, а тому на думку суду відсутні обставини, які б унеможливлювали примусове повернення або заборону в`їзду вказаній особі на територію України.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що оспорюване рішення про примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни, прийняте уповноваженим органом з дотриманням вимог закону, при цьому будь-яких порушень під час прийняття цього рішення судом не встановлено, а тому суд вважає, що адміністративний позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до Служби безпеки України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: оперуповноважений 1 відділу 2 управління ДВКР Служби безпеки України ОСОБА_2 , Заступник Голови Служби безпеки України ОСОБА_3, про скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: