Справа № 760/8678/22
Суддя: Митрофанова А. О.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/8678/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі Костюк В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві в особі Відділу поліції на станціях залізничного транспорту про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до сержанта поліції Відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві Мигалка Олега Олексійовича, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №699025 і серії ЕГА №699029 від 04 липня 2022 року, винесену сержантом поліції Мигалко Олегом Олексійовичем.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він є представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант» на підставі довіреності від 02 лютого 2022 року.

03 липня 2022 року, як вказує позивач, він від директора товариства дізнався про те, що один з автомобілів, який належить товариству, був викрадений. Також позивач отримав письмовий наказ про необхідність повідомлення про факт викрадення автомобіля до органів поліції.

03 липня 2022 року близько 21 години 00 хвилин, позивач зателефонував на 102 та повідомив про угон автомобіля марки КІА, моделі RIO, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04 липня 2022 року, як зазначає позивач, він прибув на Центральний залізничний вокзал міста Києва, оскільки останнє відоме місце знаходження автомобіля було саме в цьому районі, та зателефонував на 102, щоб дізнатись, чи було прийнято його попереднє звернення від 03 липня 2022 року та де він може написати відповідну заяву по цій ситуації.

Протягом 30 хвилин після дзвінка, до позивача підійшли співробітники поліції, з якими він прослідував до відділу поліції. Після чого, як вказує позивач, він дізнався, що автомобіль перебував у попереднього орендаря, з яким договір оренди автомобіля було розірвано. Також, позивач дізнався, що співробітники поліції зупинили вказаний автомобіль, проте, відпустили.

В подальшому, як вказано у позовній заяві, стосовно позивача було складено оскаржувані постанови, якими останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн за кожною постановою.

Позивач з вказаними постановами не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на те, що ні він, ні директор товариства станом на момент його звернення до органів поліції не знали місцезнаходження автомобіля, належного товариству. Крім того, позивач наголошує й на порушенні процедури розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2022 року справу передано на розгляд головуючого судді Митрофанової А.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та останньому наданий строк для усунення виявлених недоліків.

05 вересня 2022 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, в якій останній конкретизував найменування відповідача.

Тобто, недоліки усунуті в повному обсязі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02 березня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог послався на таке.

03 липня 2022 року на лінію 102 до Головного управління Національної поліції в м. Києві від позивача надійшло повідомлення з приводу викрадення автомобіля марки КІА, моделі RIO, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір чорний.

04 липня 2022 року позивач повторно звернувся на лінію 102 щодо надання інформації про прийняття до розгляду звернення від 03 липня 2022 року.

04 липня 2022 року поліцейським відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві сержантом поліції Мигалко Олегом стосовно позивача винесено постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, серії ЕГА №699025 та серії ЕГА №699029, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративні стягнення у розмірі 3400,00 грн по кожній з постанов.

На переконання представника відповідача, постанови є правомірними та такими, що винесені у порядок, спосіб, визначені законодавством та в межах повноважень, наданих поліцейському, а тому не підлягають скасуванню, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, суд зазначає, що разом з відзивом на позовну заяву, представником відповідача подано до суду клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача - поліцейського відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві сержанта поліції Мигалко Олега, мотивуючи його тим, що останній може підтвердити обставини, що мають значення для справи.

З цього приводу суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Аналіз наведеної норми Закону свідчить про те, що до участі у справі можуть бути залучені у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору саме ті особі на права, свободи, інтереси або обов`язки яких може вплинути рішення суду.

Водночас, представник відповідача, в якості обгрунтування необхідності залучення поліцейського Мигалко Олега зазначає про те, що останній може підтвердити обставини, що мають значення для справи. Тобто, надати власні пояснення з приводу обставин справи, які, в силу пункту 3 частини 2 статті 72, статті 91 Кодексу адміністративного судочинства України, на переконання суду, є показаннями свідка.

Враховуючи, що представником відповідача не доведено, а судом не встановлено, яким саме чином рішення суду у даній справі може вплинути на права, обов`язки поліцейського відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві сержанта поліції Мигалко О.О., суд дійшов висновку про необгрунтованість заявленого клопотання, відповідно, про відсутність правових підстав для його задоволення.

Крім того, представником відповідача у тому числі разом з відзивом подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, яке останній обгрунтовує тим, що вирішення даного спору має для відповідача важливе значення та вимагає повного й всебічного встановлення обставин справи, також відповідач бажає надати усні пояснення по суті спору та надати додаткові пояснення й докази у справі.

З цього приводу, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, виключний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, міститься в частині 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України та в частині 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, до таких справ відносяться справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обгрунтовуючи своє клопотання представник відповідача посилається на те, що вирішення даного спору має для відповідача важливе значення та вимагає повного й всебічного встановлення обставин справи, також відповідач бажає надати усні пояснення по суті спору та надати додаткові пояснення й докази у справі.

В той же час, представником відповідача не зазначено, в чому саме полягає важливе значення даної справи для відповідача, що її неможливо, на думку представника відповідача, розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Більш того, слід відмітити, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи не позбавляє останніх права подавати докази у справі та надавати додаткові письмові пояснення.

При цьому, суд наголошує, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСІІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 листопада 2006 року (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід дерржави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".

Суд погоджується з такою позицією щодо Європейського суду з прав людини щодо застування пункту 1 статті 6 Конвенції.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що представником відповідача не наведено переконливих доводів, з яких вбачалась би необхідність розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, а доводи, на які посилається представник є такими, що не доводять суду необхідності розгляду даної справи з проведенням судового засідання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доцільним розглянути дану справу з ухваленням остаточного судового рішення по суті заявлених позовних вимог без залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та без проведення судового засідання з викликом учасників справи.

Так, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Тимощук Андрій Васильович є представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант» на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Кізюк Т.А. 02 лютого 2022 року та зареєстрованої в реєстрі за №104.

Також, судом встановлено, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант» зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки «КІА», модель RIO, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

04 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант» та ОСОБА_2 укладено договір оренди вказаного автомобіля.

25 травня 2022 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант» на адресу ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направлено повідомлення про розірвання договору оренди автомобіля в односторонньому порядку від 20 травня 2022 року за вих.№20/05/22.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу №56 від 03 липня 2022 року позивача уповноважено невідкладно повідомити компетентні державні органи, а саме поліцію про викрадення автомобіля марки «КІА», модель RIO, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , колір чорний, написати заяву до поліції та здійснити всі дії, пов`язані з цією операцією.

Більш того, судом встановлено, що 03 липня 2022 року на спецлінію «102» до Головного управління Національної поліції в м. Києві від позивача надійшло повідомлення з приводу викрадення автомобіля марки КІА, моделі RIO, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір чорний.

04 липня 2022 року позивач повторно звернувся на спецлінію «102» щодо надання інформації про прийняття до розгляду звернення від 03 липня 2022 року.

04 липня 2022 року поліцейським відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві сержантом поліції Мигалко Олегом стосовно ОСОБА_1 винесено постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, серії ЕГА №699025 та серії ЕГА №699029, яким позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративні стягнення у розмірі 3400,00 грн по кожній з постанов.

Відповідно до змісту вказаних постанов, ОСОБА_1 03 липня 2022 року близько 21:01 та 04 липня 2022 року о 20:28 здійснив завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме поліції.

Вважаючи вказані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частин 1-4 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу статті 183 КУпАП, завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань - тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормами статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене статтею 183 КУпАП.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вже було зазначено судом та вбачається з матеріалів справи, сержантом поліції відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві Мигалко Олегом Олексійовичем винесено постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №699025 та серії ЕГА №699029 від 04 липня 2022 року, якими ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП на накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн по кожній з постанов.

Згідно вказаних постанови, підставою для їх винесення стало те, що «03.07.2022 близько 21:01 в м. Києві, пл. Вокзальна 1 гр. ОСОБА_1 здійснив завідомо не правдивий виклик спеціальних служб, а саме поліції» та «04.07.2022 20:38:49 в м. Київ площа Вокзальна 1, гр. ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, а саме поліції».

При цьому, суд зазначає, що зміст оскаржуваних постанов не дозволяє встановити, які саме неправдиві відомості надав позивач при зверненні до органів поліції, тобто, в чому саме полягав завідомо неправдивий виклик поліції.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, настає лише в разі завідомо неправдивого виклику поліції. Тобто, суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію поліції, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Суд звертає увагу на те, що відповідач не заперечив та не спростував доводів позивача щодо того, що здійснюючи виклик по спецлінії « 102», останній вказав про викрадення належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант» транспортного засобу.

Таким чином, підставою для виклику поліції стали необізнаність позивача, як представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант» про місцеперебування автомобіля, належного товариству, що, на його думку, свідчило про викрадення цього автомобіля.

Суд зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення працівник поліції повинен був з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладається тягар доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Суд наголошує, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд вважає, що сержантом поліції не було вжито належних заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи, зокрема, не з`ясовано у повній мірі обставин звернення позивача на спецлінію «102», як і не вказано у самих постановах, які саме неправдиві відомості надав позивач, що потягло за собою завідомо неправдивий виклик поліції.

Суд звертає увагу на те, що притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена, у відповідності до вимог чинного законодавства, поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також, встановлення факту вчинення особою адміністративного правопорушення.

Водночас, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позивача були достатні підстави вважати, що транспортний засіб, належний Товариству з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант» було дійсно викрадено, адже договір оренди автомобіля з попереднім орендарем ще у травні 2022 року було розірвано, а місцеперебування автомобіля станом на початок липня 2022 року ані позивачу, як представнику товариства, ані директору товариства, було невідомо, що і стало підставою для звернення до поліції через спецлінію «102».

На переконання суду, в діях позивача не вбачається умислу на вчинення завідомо неправдивого виклику поліції, оскільки, такий виклик здійснений у результаті відсутності відомостей щодо місця перебування транспортного засобу, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Київ Авто Гарант», представником якого є позивач.

Більш того, суд також вважає за необхідне наголосити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач здійснив саме виклик поліції, а не звернувся на спецлінію «102» з заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Суд також зазначає, що Верховний Суд у своїй постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив наступне: «…У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, а тому постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №699025 та серії ЕГА №699029 від 04 липня 2022 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням того, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП, суд дійшов висновку щодо обгрунтованості заявлених позовних вимог, відповідно, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві в особі Відділу поліції на станціях залізничного транспорту про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №699025 від 04 липня 2022 року, винесену сержантом поліції Відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції в м. Києві Мигалко Олегом Олексійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн стосовно ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в м. Києві понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в м. Києві в особі Відділу поліції на станції залізничного транспорту: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 15, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.О. Митрофанова