Справа № 620/3800/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
03 травня 2023 року м. Чернігів Справа №620/3800/19
Провадження №В/620/4/23
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бородавкіної С.В.,
суддів Клопота С.Л., Ткаченко О.Є.,
за участі секретаря Грищенко Н.С.,
заявника ОСОБА_1 ,
представника відповідача Косової О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа на стороні позивача - Громадська організація «Союз юристів України» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) 03.04.2023 звернувся до суду із заявою, у якій просить переглянути за виключними обставинами рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 по справі №620/3800/19 за його адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі Офіс, відповідач).
Заява мотивована тим, що 28.05.2020 Чернігівським окружним адміністративним судом ухвалено рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відмова суду мотивована тим, що положення Закону України №113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» на день ухвалення рішення є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались. Так само є чинними і положення Порядку №221, а тому підстави для їх неврахування відсутні.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 по справі №3-5/2022 (9/22) визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року.
Враховуючи наведене, заявник зазначає про наявність підстав для перегляду рішення суду за виключними обставинами.
Ухвалою суду від 05.04.2023 відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за виключними обставинами, призначено її до розгляду колегією суддів.
Заявник у судовому засіданні подану заяву підтримав та просив її задовольнити.
Представник відповідача надав пояснення по суті заяви, у яких просив відмовити ОСОБА_1 у її задоволенні та зазначив, що рішення Конституційного Суду України не має ретроспективності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення рішення, а тому не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. Крім того, зазначив, що на момент вирішення цієї справи положення пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ були чинними.
Від третьої особи надійшли пояснення, у яких Громадська організація «Союз юристів України» заяву позивача підтримала та просила її задовольнити.
Заслухавши пояснення заявника, представника відповідача, колегія суддів вважає, що заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Чернігівського окружного адміністративного суду за виключними обставинами необхідно залишити без задоволення, виходячи з такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 12.11.2019 №1432ц про звільнення його з посади прокурора відділу розгляду запитів на публічну інформацію управління організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Генеральної прокуратури України;
- зобов`язати відповідача поновити (призначити) на рівнозначну посаду прокурора відділу або адміністративну посаду в Офісі Генерального прокурора;
- стягнути з відповідача (Генеральної прокуратури України) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу 21.11.2019.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 по справі №620/3800/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2020, у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 110-116, 228-236 т.3).

При цьому, як вбачається з мотивувальної частини рішення Чернігівського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що фактично усі мотиви, якими позивач обґрунтовував протиправність дій відповідача щодо проведення атестації, ґрунтувалися на його незгоді із положеннями Закону України від 19.09.2019 № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та Порядок проходження прокурорами атестації №221, які, на його думку, порушували в тому числі і права та гарантії, що визначені КЗпП України та Конституцією України. Однак, положення Закону №113-IX на день ухвалення рішення у вказаній справі були чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались. Так само були чинними і положення Порядку №221, а тому суд зазначив, що підстави для їх неврахування відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023 (далі - рішення №1-р(ІІ)/2023) визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого: «З дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»».

Враховуючи, що положення Закону №113-ІХ, на підставі якого позивач вважався попередженим про звільнення, визнано неконституційним, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду від 28.05.2020 за виключними обставинами.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Разом з тим, Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.02.2021 (справа №808/1628/18) сформував правовий висновок щодо практичного застосування положень зазначеної норми Кодексу.

Так, Суд зазначив, що «…положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення» про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу №808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством».

Окремо Суд зазначив, що «…не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання».

Колегія суддів звертає увагу, що позивач у цій справі просить переглянути за виключними обставинами в порядку статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким йому у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, з огляду на наведений вище висновок Об`єднаної палати, правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду від 28.05.2020 за виключними обставинами в цьому випадку відсутні.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.12.2022 по справі №140/2217/19 та Верховним Судом в постанові від 13.04.2023 по справі №600/1450/20-а.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що згідно із частиною другою статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у рішенні від 24.12.1997 №8-зп по справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».

У Рішенні від 30.09.2010 №20-рп/2010 по справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 по справі №4819/49/19).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.03.2023 №1-р(ІІ)/2023, пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що підстави для задоволення поданої ОСОБА_1 заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами відсутні.

Частиною першою статті 369 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 241-243, 248, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами по справі №620/3800/19 ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 08.05.2023.

Головуючий суддя С.В. Бородавкіна

Судді С.Л. Клопот

О.Є. Ткаченко