Справа № 160/16575/22
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 травня 2023 року м. Дніпросправа № 160/16575/22

Головуючий суддя І істанції- Турлакова Н.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді (доповідача): Іванова С.М. ,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 року в адміністративній справі №160/16575/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 58 від 14.02.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 28.12.1988 року по 09.02.1995 року та період роботи з 16.09.2004 року по 12.06.2005 року та здійснити повторний розгляд заяви про призначення пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 58 від 14.02.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 28.12.1988 року по 09.02.1995 року та період роботи з 16.09.2004 року по 12.06.2005 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 08.02.2022 року з врахуванням висновків суду в даній справі.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що останнім було обґрунтовано відмовлено в призначенні пенсії позивачу, оскільки періоди роботи позивача з 28.12.1988 року по 09.02.1995 року та з 16.09.2004 року по 12.06.2005 року не підлягають зарахуванню до її страхового стажу.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 08.02.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком та надала відповідні документи.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №58 від 14.02.2022p., яким відмовлено у призначенні пенсії.

У вказаному рішенні зазначено, що:

«Пенсійний вік відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років.

Вік заявника 60 років.

Необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону становить 29 років.

Страховий стаж особи становить 22 роки 02 місяці 11 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

До страхового стажу не враховано: період роботи з 28.12.1988 по 09.02.1995, оскільки запис завірено нечітким відтиском печатки; період отримання виплати допомоги по безробіттю з 16.09.2004 по 12.06.2005, тому як між датою припинення виплати та датою наказу про припинення виплати наявна розбіжність більше 3-х місяців.»

Не погодившись з вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, прийнявши рішення про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 від 28.01.2022р., порушив його право на належне пенсійне забезпечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637).

Так, відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком були висновки відповідача щодо відсутності у останньої необхідного страхового стажу та відсутності підстав для зарахування періодів роботи з 28.12.1988 по 09.02.1995, оскільки запис завірено нечітким відтиском печатки та період отримання виплати допомоги по безробіттю з 16.09.2004 по 12.06.2005, так як між датою припинення виплати та датою наказу про припинення виплати наявна розбіжність більше 3-х місяців.

Так, згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 05.06.1978 року:

- з 28.12.1988 року по 09.02.1995 року позивач працювала в Радгоспі «Цветы Днепропетровска»;

- з 16.09.2004 року по 12.06.2005 року позивач отримувала виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Таким чином періоди роботи позивача з 28.12.1988 року по 09.02.1995 року та з 16.09.2004 року по 12.06.2005 року підтверджуються даними трудової книжки НОМЕР_1 від 05.06.1978 року.

Що стосується посилань пенсійного органу на те, що період роботи позивача з 28.12.1988 року по 09.02.1995 року завірений нечітким відбитком печатки, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховуються судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відтак, з огляду на вказані правові висновки, період роботи з 28.12.1988 року по 09.02.1995 року підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Також, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відомостями трудової книжки підтверджено отримання позивачем виплати допомоги по безробіттю у період з 16.09.2004 року по 12.06.2005 року.

Також, відповідно до довідки Солонянської районної філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості № 287 від 13.10.2022 року, 16.09.2004 року розпочато виплату позивачу допомоги по безробіттю на підставі наказу № 040618 від 18.06.2004 року, а 12.06.2005 року припинено виплату допомоги по безробіттю на підставі того ж наказу.

Отже, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що жодних розбіжностей між датою припинення виплати та датою наказу про припинення виплати, які б слугували підставами для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача, не існувало, зважаючи на те, що одним наказом призначено виплату допомоги по безробіттю та визначено період її отримання. Тобто саме цей наказ був також і підставою для припинення виплат.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 року в адміністративній справі №160/16575/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко