Справа № ЗПП/320/54/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

08 травня 2023 року №ЗПП/320/54/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Щавінський В.Р., розглянувши в місті Києві у порядку письмового провадження заяву Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову до подання позову,

в с т а н о в и в:

Офіс Генерального прокурора звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позову до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови держаного виконавця про накладення штрафу.

Згідно з акту Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2023, зазначена заява зареєстрована у комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» Київського окружного адміністративного суду 05.05.2023 та передана судді Щавінському В.Р. для розгляду 08.05.2023.

У вказаній заяві Офіс Генерального прокурора просить суд вжити заходи з забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка П.І. від 12.04.2022 у виконавчому провадженні № 64707355 про накладення на Офіс Генерального прокурора штрафу в розмірі 10200,00 грн.

Дана заява обґрунтована тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №826/17795/14, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021, задоволено позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора. Визнано протиправним і скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23.12.2014 № 2505-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України. Поновлено позивача на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Офісу Генерального прокурора з 24.10.2014.

З метою виконання вказаного рішення Окружним адміністративним судом міста Києва 18.02.2021 видано виконавчий лист за № 826/17795/14.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. на підставі виконавчого листа від 18.02.2021 №826/17795/14 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2021 № 64707355.

У подальшому на виконання вказаного рішення суду, а також постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.03.2021 №64707355, наказом Генерального прокурора від 13.04.2021 №347ц ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з 24.10.2014 та внесено відповідні записи до його трудової книжки.

Зазначив, що на теперішній час наказ Генерального прокурора від 13.04.2021 №347ц є чинним, ніким не скасований. Вказав, що трудові відносини між Генеральною прокуратурою України та ОСОБА_1 припинялися з 23.10.2014. Офіс Генерального прокурора згідно з наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 №351 розпочав роботу з 02.01.2020. У зв`язку цим поновлення з 24.10.2014 ОСОБА_1 на посаді в органі, який не розпочав роботу, спричинило б порушення вимог закону. За таких обставин рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 з 24.10.2014 в Офісі Генерального прокурора не відповідає ні фактичним обставинам, ні вимогам нормативних актів.

З огляду на викладене на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі №826/17795/14, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021, наказом Генерального прокурора від 13.04.2021 № 347-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, яку він обіймав до звільнення з неї.

Таким чином, Офісом Генерального прокурора фактично виконано рішення суду, оскільки назва посади позивача, зазначена у наказі Генерального прокурора від 13.04.2021 № 347-ц, відповідає посаді, на якій його поновлено на виконання рішення суду, а з самого наказу вбачається, що його прийнято на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі № 826/17795/14 та видано Офісом Генерального прокурора.

Наголосив на тому, що відповідно до частини 2 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2021 у справі № 640/11760/21, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021, про поновлення позивача на роботі виконане Офісом Генерального прокурора з дня видання Генеральним прокурором наказу від 13.04.2021 № 347-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. 19.04.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64707355.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №640/11760/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021, визнано протиправною та скасовано постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.04.2021 про закінчення виконавчого провадження №64707355.

Зазначене рішення Офісом Генерального прокурора оскаржене в касаційному порядку. В той же час, ухвалою Верховного Суду від 02.09.2021 у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою відмовлено.

Зважаючи на викладене, 23.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №64707355.

У подальшому, а саме 20.05.2022 державним виконавцем до Офісу Генерального прокурора направлено вимогу, у якій зазначено, що Офісу Генерального прокурора необхідно повідомити про стан виконання рішення суду, про заходи які вжиті на його виконання та посадових осіб, які винні у його невиконанні; надати відповідне письмове пояснення в одноденний термін з моменту отримання даної вимоги та попереджено осіб відповідальних за виконання рішення суду про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду.

Вказав, що листом від 09.06.2022 №07/1/1-397вих-22 Офіс Генерального прокурора повідомив державного виконавця у відповідь на його вимогу щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/177795/14 і пояснено, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2021, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021, у справі №640/11760/21 про поновлення позивача на роботі виконане Офісом Генерального прокурора з дня видання Генеральним прокурором наказу від 13.04.2021 №347-ц про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

У зв`язку з цим, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України цілком винесено постанову від 21.07.2022 про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа від 18.02.2021 №826/177795/14, що видав Окружний адміністративний суд м. Києва.

У подальшому, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.09.2022 у справі №640/12200/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2022, визнано протиправною та скасовано постанову від 21.07.2022, прийняту державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження № 64707355.

Надалі, 31.10.2022 державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №64707355.

В той же час вказані судові рішення Офісом Генерального прокурора оскаржено в касаційному порядку. Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2022 за скаргою Офісу Генерального прокурора відкрите касаційне провадження. Рішення на даний час Верховним Судом не прийнято.

Звернув увагу, що Законом України «Про внесення змін до розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» щодо окремих аспектів дії перехідних положень» від 15.06.2021 № 1554-ІХ передбачено безальтернативну обов`язковість проходження атестації для можливості обіймання посади прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласній чи окружній прокуратурі, у тому числі у разі поновлення на посадах за рішеннями судів в Офісі Генерального прокурора та залишено в силі підпункти 1 та 2 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ. Відповідно до пункту 10 Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 №221, особа, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15.10.2019, подає заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді. Проте, таку заяву ОСОБА_1 у встановлений строк не подав.

Наказом Генерального прокурора від 23.10.2021 №1511-ц ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України у зв`язку з неподанням у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію (підпункт 1 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Зазначив, що на даний час накази Генерального прокурора від 13.04.2021 № 347-ц про поновлення на посаді ОСОБА_1 та від 23.10.2021 №1511-ц про його звільнення у зв`язку з неподанням у встановлений строк заяви про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір пройти атестацію є чинними та судами не скасованими.

У той же час старший державний виконавець Яковенко В.А., вважаючи, що рішення суду не виконано, 12.04.2023 виніс постанову про накладення на Офіс Генерального прокурора штрафу у сумі 10200,00 грн. за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення про поновлення на роботі.

На думку заявника, у діях Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вбачаються ознаки протиправності дій щодо від 12.04.2022 у виконавчому провадженні № 64707355 про накладення на Офіс Генерального прокурора штрафу в розмірі 10200,00 грн., оскільки Офісом Генерального прокурора в межах виконавчого документу, шляхом прийняття Генеральним прокурором наказу від 13.04.2021 №347ц про поновлення ОСОБА_1 на попередній роботі, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 у справі № 826/217795/14 в цій частині виконано та на даний час зазначений наказ Генерального прокурора є чинним та у встановленому законом порядку не скасований.

За таких обставин, заявник вважає, що адекватним та ефективним способом забезпечення позову та таким, що відповідає меті вжиття заходів щодо забезпечення позову є заборона зупинення стягнення на підставі постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка П.І. від 12.04.2022 у виконавчому провадженні № 64707355 про накладення на Офіс Генерального прокурора штрафу в розмірі 10200,00 грн.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та доданні до неї матеріали, суд приходить до висновку, що у задоволені даної заяви слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведеного положення КАС України, розгляд заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до абз. 1 п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2 встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України», в якому суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч. 1 ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Відповідно, розгляд заяв про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.

Відтак, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд констатує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю позовним вимогам до пред`явлення позову (чи його подання до суду), на забезпечення яких він застосовується.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Заявник просить забезпечити майбутній позов у спосіб зупинення стягнення на підставі постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка П.І. від 12.04.2022 у виконавчому провадженні №64707355 про накладення на Офіс Генерального прокурора штрафу в розмірі 10200,00 грн.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним із позовною вимогою, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 в справі № 753/22860/17).

Станом на момент подання заяви про забезпечення позову до суду заявником не представлено переконливих доказів, які б свідчили, що невжиття таких заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має на меті звернутись.

Крім того, заявником до заяви не додано належним чином звірену копію постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка П.І. від 12.04.2022 у виконавчому провадженні №64707355 про накладення штрафу.

Отже, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши додані до неї докази, суд прийшов до висновку про необґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення, оскільки відсутні очевидні ознаки протиправності дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а незгода заявника із судовими рішеннями, які набрали законної сили, та на підставі яких виданий виконавчий лист і відкрите виконавче провадження №64707355, не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 241-243, 248 КАС України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора про забезпечення позову до подання позову - відмовити.

Копію ухвали суду надіслати (видати) заявнику (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Щавінський В.Р.