Справа № 240/2352/23
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/2352/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, щодо призову під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- скасувати п. 3.2 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 "Про призив на військову службу" від 24.02.2022 №2 щодо призову та направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо винесення наказу про прийняття посади і приступлення до виконання службових обов`язків за посадою військовослужбовцем ОСОБА_1 ;

- скасувати п. 469 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2022 №114 (по стройовій частині) щодо прийняття посади і приступлення до виконання службових обов`язків за посадою військовослужбовцем ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати наказ, яким виключити військовослужбовця ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що на момент призову позивача на військову службу в порядку мобілізації він був усиновителем дитини, позбавленої батьківського піклування, віком до 18 років, у зв`язку з чим не підлягав призову на військову службу під час мобілізації відповідно до частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Ухвалою позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_7 надав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що під час проведення заходів призову при прибутті ОСОБА_1 на збірний пункт документи про те, що він є усиновителем дітей віком до 18 років, надані не були, заяви на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період від громадянина ОСОБА_1 не надходило, а тому законних підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 не було.

Від ІНФОРМАЦІЯ_6 та Військової частини НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали суду відзиви на адресу суду не надійшли.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1981 р.н., був призваний на військову службу по мобілізації на підставі наказу т.в.о начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24.02.2022 № 2 "Про призив на військову службу".

Відповідно до витягу із наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 04.05.2022 №30-РС молодшого сержанта ОСОБА_1 , стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6, увільнено від займаних посад і зараховано в розпорядження командира 30 окремої механізованої бригади. На час перебування у розпорядженні утримувати у списках та на всіх видах забезпечення в 30 окремій механізованій бригаді.

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.202 № 114 молодшого сержанта по мобілізації ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 04.05.2022 №30-рс на посаду оператора 2 відділення протитанкових керованих ракет взводу протитанкових керованих ракет 1 стрілецького батальйону, ВОС - 139543А, який прибув для подальшого проходження військової служби із ІНФОРМАЦІЯ_7, з 07.05.2022 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення. Наказано вважати його таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2015 рішенням Богунського районного суду м. Житомира вимоги заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усиновлення та удочеріння дітей задоволено. Надано дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на всиновлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та удочеріння ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відділу РАЦС у книзі реєстрації народження дітей записати батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Змінено прізвище дитини " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ", ім`я " ОСОБА_5 " залишено без змін, по-батькові замінено " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ", дату, місяць та рік народження дитини залишено без змін. Змінено прізвище дитини " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ", ім`я " ОСОБА_4 " залишено без змін, по-батькові замінено " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ", дату, місяць та рік народження дитини залишено без змін.

Не погоджуючись з наказом щодо його призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд дійшов такого висновку.

Спірні правовідносини між сторонами щодо відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також щодо загальних засад проходження в Україні військової служби, регулюються правовими нормами Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII), в редакції, що була чинна на день виникнення спору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 цього Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Судом встановлено, що позивач в розумінні ч. 1 ст. 1 цього Закону № 2232-XII з 29.11.1998 року є військовозобов`язаним, тобто особою, яка перебувала у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, згідно з обліковою карткою другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_7.

В силу приписів ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII позивач, як громадянин України, який перебуває у запасі Збройних Сил України, зобов`язаний прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Загальновідомо, що з 24.02.2022 року у відповідності до вимог Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII (надалі - Закон №389-VIII) в Україні введено і діє воєнний стан - тобто особливий правовий режим, що вводиться в Україні у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав.

Як зазначено в ст. 39 Закону № 2232-XII, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Як зазначено в позові, уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_6 вчинили протиправні дії щодо призову позивача 24.02.2022 на військову службу за наявності у позивача відстрочки від такої служби.

Такі доводи представника позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом встановлено та визнається сторонами, що відповідно до оскаржуваного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 24.02.2022 року №2 позивач був призваний на військову службу і відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2022 року № 114 був зарахований до списків особового складу цієї військової частини.

Судом встановлено та визнається сторонами, що позивач є усиновителем двох дітей, позбавлених батьківського піклування, віком до 18 років.

Безспірно, в силу приписів ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (надалі - Закон № 3543-XII) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років.

Суд вважає помилковими доводи представника позивача, що уповноваженим особам Другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_7 повинно бути достовірно відомо про наявність такої відстрочки у позивача від призову на військову службу під час мобілізації.

В силу положень п. 11 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року № 389 (надалі - Положення № 389), що було чинне до 26.02.2022 року, районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Аналогічна правова норма міститься в п. 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (надалі - Положення № 154), яке набуло чинності з 26.02.2022року.

Разом з тим, представник позивача не врахував, що відстрочка від призову на військову службу та звільнення від призову на військову службу в розумінні ст. 23 Закону № 3543-XII та ст. 17 Закону № 2232-XII не є тотожними поняттями і мають різний правовий характер та породжують різні правові наслідки.

Так, відстрочка від призову на військову службу, в тому числі під час мобілізації, - це певне строкове відтермінування призову особи від такого призову на певний час, яке зумовлене певними обставинами (підставами), які перелічені законодавцем у вказаних Законах, та передбачає подальшу можливість призову на військову службу особи за сплином відповідного терміну та відповідних обставин.

В силу вимог Положення № 389 районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, а з 26.02.2022 року в силу вимог Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють військовозобов`язаним такі відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Разом з тим, в силу приписів ч.1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані - усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років.

Тобто, в розумінні вимог ст. 23 Закону № 3543-XII звільнення від призову на військову службу під час мобілізації таких осіб передбачає безумовне право такої особи на звільнення і не передбачає можливості подальшого призову на військову службу особи зі сплином відповідного терміну та відповідних обставин, та не передбачає ухвалення (оформлення) відстрочки від військової служби і не передбачає їх спеціальний облік територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, в даному випадку у відповідача був відсутній обов`язок оформляти відстрочку від призову позивачу.

В силу вимог ст. 23 Закону № 3543-XII позивач є звільненим від такого призову і таке звільнення не потребує оформлення у вигляді відстрочки та не потребує ведення спеціального обліку відповідачем.

Суд враховує, що механізм організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та виконавчими апаратами районних, обласних рад (далі - державні органи), територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, військовими частинами, підприємствами, установами, організаціями та закладами освіти незалежно від їх підпорядкування та форми власності врегульовано правовими нормами Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921 (надалі - Порядок № 921), що був чинний на день спірних відносин.

Відповідно до вимог п. 16 цього Порядку № 921 військовий облік для військовозобов`язаних ведеться виключно на підставі паспорта громадянина України та військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного. Тобто уповноважені особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки не наділені повноваженнями витребовувати у військовозобов`язаних інші документи.

Як зазначено в п. 27 Порядку № 921, в Картці первинного обліку (додаток № 8 до нього) відображаються лише відомості про наявність у особи відстрочки від призову на військову службу.

В обліковій картці до військового квитка військовозобов`язаних також не відмічаються права особи на звільнення від військової служби.

Більш того, суд враховує, що алгоритм дій позивача, як військовозобов`язаного, тобто особи, яка перебувала у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, та алгоритм дій уповноважених осіб відповідача врегульовано правовими нормами Закону № 2232-XII, Закон № 3543-XII та ряду нормативно-правових актів.

Так, відповідно до вимог ч. 8 ст. 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (додаток 1 до Порядку № 921) саме військовозобов`язані повинні особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що саме позивач, як військовозобов`язаний, що перебував у запасі, повинен був завчасно повідомити відповідача про наявність у нього права на звільнення від призову на військову службу, в тому числі під час мобілізації, на особливий період, в силу вимог ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII, зумовленого тим фактом, що позивач є усиновителем.

Одночасно суд враховує, що відповідно до вимог ст. 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Тобто, з 24.02.2022 року позивач набув статусу особи, що проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період (воєнний стан).

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.97 N 2-зп в справі N 3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.".

В пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 N 9-рп/2008 в справі N 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акту індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд наголошує, що позовні вимоги про скасування зазначених в позові наказів, як актів індивідуальної дії, які вичерпали свою дію шляхом їх реального виконання, оскільки в силу таких наказів позивач набув статусу військовослужбовця та певний стаж військової служби, не можуть бути належним способом захисту, оскільки ці накази не впливають на вирішення питання про припинення проходження позивачем військової служби.

В зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, наведені у відзиві, що оскаржувані накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 "Про призив на військову службу" від 24.02.2022 №2 та командира Військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2022 № 114 (по стройовій частині) в частині призову позивача та його зарахування до списків особового складу цієї військової частини є правовими актами індивідуальної дії, що вичерпали свою дію, а тому їх скасування є неможливим.

Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 9 КАС України суд розглядає спір в межах позовних вимог. Жодних позовних вимог про визнання таких наказів в повному обсязі чи часткового протиправними позивачем в межах даної справи не заявлено. Підстави для їх скасування в позові також не зазначені.

За своєю суттю звернення позивача з даним позовом зі сплином певного часу після призову свідчить виключно про небажання позивача продовжувати військову службу. Разом з тим, жодних позовних вимог та доводів про наявність у позивача спірних відносин з відповідачами щодо припинення військової служби в позові не наведено.

Таким чином, позовні вимоги не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Зважаючи на відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 193, 205, 229, 242-246, 255, 291, 295, 297 КАС України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасування наказів та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко