Справа № 200/257/20-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року Справа№200/257/20-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Інформаційні судові системи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне бюро розслідувань про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до державного підприємства «Інформаційні судові системи», в якому просить: 1) визнати протиправними дії підприємства щодо обмеження доступу до судових рішень на підставі постанови про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 28.10.2019, постановленою слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Козловим М.Б.; 2) зобов`язати утриматись від обмеження доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень на підставі постанови про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 28.10.2019, постановленої слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Козловим М.Б.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень стали недоступними до перегляду раніше оприлюднені судові рішення, ухвалені в межах кримінального провадження №00000945, досудове розслідування яких здійснюється Державним бюро розслідувань. З відповіді підприємства від 18.11.2019 позивачу стало відомо, що загальний та повний доступ до матеріалів кримінального провадження обмежено на підставі постанови від 28.10.2019 про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, постановленої слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Козловим М.Б. Позивач вважає, що ухвали слідчих суддів не є матеріалами кримінального провадження, а тому вказівки слідчих щодо обмеження доступу до них не підлягають виконанню.

На думку позивача обмеження доступу до судових рішень вчинено відповідачем із порушенням Закону України «Про доступ до судових рішень», оскільки жодна з ухвал, до яких відповідач обмежив доступ, не входить до визначеного в ч. 4 ст. 4 цього Закону переліку ухвал, доступ до яких може бути обмежений. Крім цього, як зазначив позивач, слідчими суддями не ухвалювалося рішень щодо розгляду відповідних справ у закритому судовому засіданні. Позивач зауважив на тому, що Кримінально-процесуальним кодексом України не передбачено повноважень слідчого на обмеження доступу до судових рішень, слідчий не має повноважень процесуальними рішеннями змінювати положення Закону України «Про доступ до судових рішень».

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного підприємства «Інформаційні судові системи» про визнання протиправними дій щодо обмеження доступу до судових рішень на підставі постанови про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 28.10.2019, постановленою слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Козловим М.Б. та зобов`язання утриматись від обмеження доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень на підставі постанови про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 28.10.2019, постановленої слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Козловим М.Б., - відмовлено повністю.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 200/257/20-а - залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 200/257/20-а - залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 10 лютого 2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 червня 2020 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Донецького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 06 березня 2023 року прийнято до провадження адміністративну справу № 200/257/20-а та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без виклику осіб, відповідно до частин 1, 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України. Вказаною ухвалою залучено до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне бюро розслідувань.

22 березня 2023 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується. На думку представника відповідача перевірка законності постанов слідчих про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, виходить за межі повноважень підприємства.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що Державна судова адміністрація України, до сфери управління якої належить підприємство, висловила офіційну позицію, що підприємство, як адміністратор Реєстру, зобов`язане виконувати постанови слідчого, прокурора про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування та вживати всіх відповідних технічних заходів для пх виконання до закінчення досудового розслідування.

У зв`язку з чим, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , 1983 р.н., є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність у складі адвокатського об`єднання «Головань та партнери», що підтверджується відомостями сайту Національної асоціації адвокатів України (web-сторінка https://erau.unba.org.ua/profile/19418).

Відповідач, Державне підприємство «Інформаційні судові системи», віднесено до сфери управління Державної судової адміністрації України, є адміністратором Єдиної судової інформаційної системи.

Листами від 18.11.2019 (вих. № 5446/0/2-19 вих.) та 28.11.2019 (вих. № 5654/0/2-19 вих.) відповідач повідомив АО «Головань та партнери» про те, що доступ до матеріалів кримінального провадження № 0000945 від 27.06.2019, в рамках якого прийняті судові рішення, обмежено на підставі постанови про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 28.10.2019, постановленої слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань Козловим М.Б. Зазначеним листом підприємство відповідача також повідомило АО «Головань та партнери» про відсутність можливості надання інформації щодо судових рішень, прийнятих в межах кримінального провадження № 0000945 від 27.06.2019, а також надати будь-які документи без відповідного дозволу, оскільки вони містять відомості досудового розслідування.

Постановою про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування від 28.10.2019 року обмежено повний та загальний доступ користувачів Єдиного державного реєстру судових рішень, винесених у кримінальному провадженні, відомості про яке 27.06.2019 внесені до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0000945. Наведену постанову вмотивовано тим, що наявна в отриманих органами слідства ухвалах слідчих суддів інформація підлягає захисту від розголошення, її оприлюднення зашкодить належному розслідуванню та збиранню доказів в межах кримінального провадження.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України «Про доступ до судових рішень» 22 грудня 2005 року N 3262-IV.

Частиною 2 статті 2 цього Закону передбачено, що всі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя. (ст. 3 Закону).

Загальні засади доступу до судових рішень визначені статтею 4 цього Закону, згідно якої судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Обмеження права вільного користування офіційним веб-порталом судової влади України допускається настільки, наскільки це необхідно для захисту інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, відповідачем обмежено до перегляду судові рішення, ухвалені в межах кримінального провадження № 0000945 на підставі постанови від 28.10.2019 про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, постановленої слідчим третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань Козловим М.Б.

Під час надання судом оцінки дій відповідача щодо здійснення обмеження повного та загального доступу користувачів Єдиного державного реєстру судових рішень, винесених в межах кримінального провадження № 0000945, суд виходить із наступного.

Порядок та підстави прийняття процесуальних рішень слідчими в межах здійснення досудового розслідування у кримінальних справах визначені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Частиною 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Відповідно до статті 110 Кримінального процесуального кодексу України рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, є процесуальними рішеннями. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Частинами 6 та 7 цієї статті передбачено, що постанова слідчого, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Згідно з пп. 5 частини 1 статті 3 Кримінально-процесуального кодексу України досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності;

Відповідно до статті 222 Кримінально-процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Разом з цим, Закон № 3262-IV не передбачає такої підстави для обмеження доступу до судових рішень в Реєстрі, як постанова слідчого, прокурора про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, ухвалена в рамках кримінального провадження.

Водночас це не означає, що питання (не)правомірності обмеження доступу до судових рішень у цій справі не потрібно розглядати винятково як спосіб досягнення завдань кримінального провадження (щонайменше на стадії досудового розслідування). Навпаки, тільки в цій площині й належить розглядати участь ДП «ІСС» у цьому процесі.

В спірних правовідносинах відповідач керувався не положеннями Закону № 3262-IV, а вимогами КПК України, які однаковою мірою є обов`язковими й для відповідача. ДП «ІСС» виконувало постанови слідчого, прокурора, які, відповідно до написаних вище положень статей 40, 110 КПК України, є обов`язковими для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Ці постанови слідчого, прокурора видані компетентними органами (посадовими особами) в межах процедури, врегульованої КПК України, тож ставити під сумнів їхню обов`язковість чи доцільність, а чи законність у відповідача не було.

У контексті спору, який виник навколо дій ДП «ІСС», положення КПК України й видані на їх підставі постанови слідчого, прокурора не слід трактувати як нове, інакше, «альтернативне» регулювання сфери правовідносин, які стосуються доступу до судових рішень, на противагу положенням Закону № 3262-IV.

КПК України визначає порядок кримінального провадження і зважаючи на широку сферу правовідносин, охоронюваних законом від кримінальних правопорушень, можуть виникати ситуації, коли правоохоронні органи та/чи їх посадові особи - задля виконання завдань кримінального провадження - можуть «заходити» у певну сферу правовідносин, які врегульовані іншими законами України. У такому аспекті процесуальні механізми і засоби, які передбачає КПК України для досягнення завдань кримінального провадження, потрібно розглядати через призму законної підстави, дотримання правової процедури і легітимної мети, але не як форму, засіб чи спосіб правового регулювання певних суспільних правовідносин.

Тож у цьому спорі, на думку суду, йдеться не про правомірність (самостійного) обмеження відповідачами доступу користувачів Реєстру до (окремих) судових рішень на підставі Закону № 3262-IV (як форми реалізації владно-управлінських функцій), а про правомірність обмеження ними цього доступу на підставі постанов слідчого, прокурора.

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 560/7790/20.

Отже, суд дійшов висновку, що ДП «ІСС» правомірно виконало постанову про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування, оскільки цього вимагають положення статей 40, 110 КПК України. Водночас, коли Закон № 3262-IV не передбачає згаданої підстави для «дій», не робить останніх автоматично незаконними, адже ці «дії», як видно в цій справі, є наслідком виконання іншого закону, який переслідує інші мету і завдання.

Суд наголошує, що відповідач, виконуючи постанови слідчого не діяв очевидно свавільно чи незаконно. Справді, доступ до певних ухвал слідчих суддів, розміщених в Реєстрі, був обмежений, але сам факт цього не означає, що це обмеження (з боку відповідачів) було неправомірним й цим порушило право на доступ до судових рішень, яке не є абсолютним.

Разом з цим, суд жодним чином не дає правової оцінки постановам слідчого. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування визначено у главі 26 розділу ІІІ КПК України, відповідно до якої перевіряти дії, рішення слідчого або прокурора може слідчий суддя (за правилами кримінального судочинства).

Тобто, відповідно до встановленого КПК України порядку кримінального провадження, особа, якої стосується постанова слідчого, прокурора, якщо вона не погоджується з її правомірністю, чи права, свободи чи інтереси якої вона (постанова слідчого) порушує, може оскаржити її у порядку кримінального судочинства. В інший спосіб ставити під сумнів правомірність і обов`язковість постанови слідчого як-от самостійно ревізувати їхній зміст (на відповідність вимогам законів України) і таким чином на власний розсуд вирішувати виконувати їх чи ні, видається неприйнятним.

У порядку адміністративного судочинства аналізувати чи певним чином інтерпретувати положення статті 222 КПК України й на основі цього робити висновки про те, наскільки законним, дозволеним було її застосування у той спосіб, як це зробили слідчі ДБР на думку суду, не можна, адже це порушувало б принцип «суду, встановленого законом». Слідчий безумовно несе відповідальність за свої рішення, якщо вони суперечать закону, але оцінювати їх у правовій площині, як згадувалося вище, прерогатива слідчого судді.

Подібну правову позицію щодо виконання постанов слідчого Верховний Суд висловив у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 826/2212/17. В окресленій площині спірні правовідносини тієї справи є подібними, адже там йдеться про виконання постанови слідчого, скерованої органу держави для виконання. Суд касаційної інстанції зазначив, що постанова слідчого є обов`язковою для виконання, але може бути оскаржена до слідчого судді, якщо особа вважає її незаконною. За результатами розгляду скарги на постанову слідчого постановляється ухвала слідчого судді, зокрема, про скасування рішення слідчого або про відмову у задоволенні скарги. Крім того, питання щодо перевірки на предмет законності постанови слідчого, наслідком чого є скасування рішення слідчого або про відмову у задоволенні скарги, не може бути вирішено в рамках адміністративної справи, оскільки віднесено до кримінального судочинства.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до державного підприємства «Інформаційні судові системи», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне бюро розслідувань про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до державного підприємства «Інформаційні судові системи» (місцезнаходження, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державне бюро розслідувань (місцезнаходження, вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ, 01032, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв