Справа № 120/161/23
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 травня 2023 р. Справа № 120/161/23

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теплицької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Теплицької селищної ради (далі - відповідач).

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що у травні 2021 року звернувся до Теплицької селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області. За наслідком розгляду цього клопотання, відповідач рішенням від 20.08.2021 №460 відмовив у наданні відповідного дозволу у зв`язку із тим, що земельна ділянка розміщена в масиві, який використовується громадянами для городництва відповідно до рішення селищної ради від 20.05.1995.

Із таким рішенням позивач не погоджується та вказує, що ЗК України визначено виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу, що передбачений ч. 7 ст. 118 ЗК України. Також ОСОБА_1 звертає увагу суду на помилковість висновків Теплицької селищної ради про перебування бажаної ним земельної ділянки у користуванні третіх осіб.

Ухвалою від 10.01.2023 задоволено заяву позивача про поновлення строку звернення до суду та вирішено поновити строк звернення до суду з цим адміністративним позовом. Позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

27.01.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішенням від 20.08.2021 №460 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з тим, що земельні ділянки вказані на графічних матеріалах, що додавались до заяв громадянами розташовані в масиві який фактично не є вільним та використовується громадянами для городництва відповідно до рішення Теплицької селищної ради від 20.05.1992.

Окрім того, відповідач вказує, що вилучення із фактичного користування громадян земельних ділянок, які вони вже кілька десятиліть використовують для городництва збурить соціальну напругу та призведе до порушення їх прав. Також підлягає врахуванню, на думку представника Теплицької селищної ради те, що позивач не є мешканцем смт. Теплик Гайсинський район Вінницька область, тому враховуючи зазначене вище селищна рада вважає, що діяла в межах і в спосіб передбачений законодавством, виходячи із інтересів зазначеної частини мешканців громади.

06.02.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, спростовуючи аргументи, що наведені у відзиві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив, що 17.05.2021 ОСОБА_1 , в інтересах якого за довіреністю дія Легкий А.І., звернувся до Теплицької селищної ради із заявою, яка зареєстрована за вх. № 883 від 18.05.2021, про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, в розмірі 2,0 га, яка розташована в районі аеродрому Теплицької селищної ради Вінницької області. До клопотання додано: графічні матеріали земельної ділянки: :03:000:0043, копії паспорта, ідентифікаційного коду та довіреності.

За наслідком розгляду цього клопотання, рішенням 10 сесії 8 скликання Теплицької селищної ради від 20.08.2021 № 460 відмовлено, зокрема ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимога законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а саме зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка розміщена у масиві, який використовується громадянами для городництва відповідно до рішення Теплицької селищної ради від 20.05.1992 "Про відведення земельної ділянки під колективні городи і індивідуальне садівництво".

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо заявлених вимог, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

За змістом п. "б" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За приписами частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Отже, законом гарантовано право громадян України на безоплатне набуття у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, не більше як 2,0 гектара.

Порядок набуття права на землю визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно зі ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі також Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Такі питання вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (ст. 26 Закону №280/97-ВР).

Зі змісту рішення Теплицької селищної ради від 20.08.2021 №460 вбачається, що підставою для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою слугувало те, що земельна ділянка знаходиться в масиві, який використовується громадянами для городництва відповідно до рішення Теплицької селищної ради від 20.05.1992.

Надаючи оцінку такій підставі для відмови у наданні відповідного дозволу, суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 24.09.2021, земельна ділянка, на яку претендує позивач, є сформованою та їй присвоєний кадастровий номер: :03:000:0043, з віднесенням до категорії земель сільськогосподарського призначення, вид використання - 16.0 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам си юридичним особам).

Суд зазначає, що в силу вимог частини 5 статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. У такому випадку, згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України заявник до клопотання повинен долучити погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, яке в подальшому є підставою для припинення прав третіх осіб на таку земельну ділянку.

Для встановлення правового режиму обраної позивачем земельної ділянки судом досліджено Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0043 (а.с. 17) та, як зазначалось вище, з`ясовано, що земельна ділянка зареєстрована за цільовим призначенням 16.00, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - землі запасу, форма власності - комунальна, суб`єкт права власності - Теплицька селищна рада, дата державної реєстрації права - 07.05.2021.

Відтак, відсутні підстави вважає, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення земельна ділянка з кадастровим номером: :03:000:0043 перебувала у власності чи користуванні третіх осіб.

Щодо посилань відповідача на те, що права третіх осіб виникли на обрану позивачем земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0043 на підставі рішення Теплицької селищної ради від 10.05.1992, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В силу приписів статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до статті 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (чинного на момент прийняття рішення від 10.05.1992), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990).

Із урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що рішення селищної ради від 10.05.1992 не може вважатися достатнім доказом, що посвідчує та підтверджує право (користування) інших осіб на бажану для позивача земельну ділянку. Належним, допустимим та достатнім доказом існування права власності чи права користування на вказану земельну ділянку є відповідний державний акт, якого відповідачем до суду не подано.

У свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано суду жодних доказів, які б свідчили, що земельна ділянка за кадастровим номером: :03:000:0043, площею 28,9391 га перебуває у користуванні третіх осіб.

Окрім того, рішення виконавчого комітету Теплицької селищної ради від 20.05.1992 №36, не містить будь-яких ідентифікуючих даних щодо місцезнаходження земельних ділянок зазначених у ньому та не підтверджує факт, що такі земельні ділянки накладаються чи охоплюються земельною ділянкою, яка зазначена позивачем у заяві.

Адже у пункті 1 рішення від 20.05.1992 №36 вказано про відведення із земель запасу ради 66 га під колективні городи жителям селища без переліку громадян та графічного зображення місця розташування городів, які надавались громадянам.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 № 28 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)" (чинного до 04.06.1999) та Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі" (чинного до 23.08.2013), місце розташування земельної ділянки може підтверджуватися технічною документацією зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою. Вказана технічна документація повинна містити кадастровий план земельної ділянки на якому відображається інформація про межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів та інша інформація яка дає можливість встановити місце розташування земельної ділянки.

Отже, висновок відповідача про те, що рішення від 20.05.1992 стосується саме цієї земельної ділянки, яка вказана позивачем у заяві, є безпідставним, адже таке рішення не містить відомостей, які б дали можливість перевірити місце розташування земельних ділянок про які у ньому йдеться, а інших доказів, зокрема, вказаної вище технічної документації до суду не подано.

Більш того, як зазначалось вище, судом встановлено із інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0043, що земля станом на дату прийняття спірного рішення належала до земель запасу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗК України, до земель запасу можуть належати земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб.

Відтак, факт віднесення обраної позивачем земельної ділянки до земель запасу додатково спростовує твердження відповідача про перебування її у користуванні інших осіб, адже до земель запасу можуть бути віднесені виключно вільні земельні ділянки.

За таких обставин, суд доходить висновку, що рішення Теплицької селищної ради від 20.08.2021 №460, в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку документації із землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимогам ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл, суд зазначає наступне.

Оцінюючи позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, суд враховує, що відповідачем як розпорядником спірної земельної ділянки не наведено суду обставин, які б свідчили про наявність підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а судом не встановлено в ході розгляду даної справи.

Слід звернути увагу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта під час якого достеменно встановлюється наявність чи відсутність перешкод, обмежень для відведення земельної ділянки у власність.

Враховуючи те, що судом встановлено виконання усіх умов, визначених законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, а дії відповідача, в даному випадку, розцінюються судом як створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичних осіб на землю, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки це забезпечить ефективний судовий захист порушених прав позивача та призведе до реального їх відновлення.

На переконання суду, зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким надати щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого земельного господарства забезпечить ефективний судовий захист порушених прав позивача та призведе до реального їх відновлення.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушених прав позивачів суд враховує правові позиції Верховного Суду викладені у постановах №316/979/18 від 24.01.2020 та №560/1334/19 від 27.01.2021 у яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захистом порушеного права, який забезпечує позитивне вирішення питань без невиправданих зволікань є зобов`язання суб`єкта владних повноважень саме надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі у власність.

Окрім тоо, суд звертає увагу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її у користування (п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду №32/563 від 04.12.2018 року).

Пунктом 8 частини 2 статті 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Принцип пропорційності вимагає щоб використані засоби були належними для досягнення легітимної мети; засіб, який застосовується для обмеження, має бути найменш обтяжливим для права особи; використані засоби мають бути пропорційними очікуваним наслідкам, тобто тягар, який несе особа не може бути надмірним по відношенню до вигоди, яку отримує протилежний інтерес.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 6 статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Суд враховує, що Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", що затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, по всій території України з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб введено воєнний стан. Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України. При цьому в подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався. Так, Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2023 №58/2023, що затверджений Законом України від 07.002.2023 № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Відтак, наразі в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Законом України від 24.03.2022 № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до ЗК України.

Так, вказаним законом розділ X "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (пп. 5).

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу земельних ділянок у власність. Відповідно до ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується про порядок і строк виконання рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Питання щодо відстрочення і розстрочення виконання судового рішення врегульовано статтею 378 КАС України.

Частиною 3 цієї статті визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч. 4 ст. 378 КАС України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує, зокрема, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи зазначене, суд констатує існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому виконання судового рішення в цій частині слід відстрочити до припинення (скасування) воєнного стану.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької селищної ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Теплицької селищної ради від 20.08.2021 №460 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2, 0 га для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Теплицьку селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка перебуває в масиві земельної ділянки за кадастровим номером: :03:000:0043.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької селищної ради.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Теплицька селищна рада (вул. Незалежності, 34, смт. Теплик, Гайсинський район, Вінницька область, 23800, ).

Рішення суду сформовано: 08.05.2023.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна