Справа № 120/10481/22
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

09 травня 2023 р. Справа № 120/10481/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування індивідуальної податкової консультації, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Державної податкової служби України (далі - ДПС України, відповідач), в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати Індивідуальну податкову консультацію №1881/ІПК/99-00-09-04-03-06 від 08.11.2022р. в частині відповіді на друге запитання.

-зобов`язати Державну податкову службу України надати нову Індивідуальну консультацію, з урахуванням висновків суду у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що при наданні індивідуальної податкової консультації податковий орган вдався лише до фактичного цитування норм закону, не надавши чіткої відповіді на питання платника податків щодо правового статусу наявних на АЗС залишків пального, придбаного раніше, у зв`язка із анулюванням ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Ухвалою суду 19.12.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 06.01.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.01.2023 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що податковий орган надав чітку відповідь на питання платника податків. Вказав, що вимоги позивача визнати протиправною та скасувати ІПК в частині відповіді на друге запитання безпідставні через те, що для забезпечення дотримання вимог частини першої статті 15 Закону № 481 щодо зберігання пального за наявності ліцензії, ФОП ОСОБА_1 на наступний день після отримання рішення 23.04.2021 про анулювання ліцензії, повинен був звернутись до ГУ ДПС у Вінницькій області з заявою на отримання нової ліцензії, при цьому звернув увагу, що позивач не надав документального підтвердження дати подання заяви на отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Ухвалою суду від 30.01.2023 в задоволенні клопотання представника позивача - Опанасюка П.П. та Головного управління ДПС у Вінницькій області про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи відмовлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 19.11.2020 року ФОП ОСОБА_1 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним № 2000070 з терміном дії з 13.08.2020 року по 13.08.2025 року.

Розпорядженням ГУ ДПС у Вінницькій області від 16.04.2021р. №69/Р/Л, яке було отримано ФОП ОСОБА_1 23.04.2021 року, дія зазначеної ліцензії анульована з причини отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами.

18.06.2021 ФОП ОСОБА_1 , отримав іншу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним № 2100043 , з терміном дії до 18.06.2026 року .

Як зазначає позивач, в період з 24.04.2021 року по 18.06.2021 року він не здійснював діяльності з роздрібної торгівлі пальним. Проте вказав, що у зазначений період на АЗС (місце роздрібної торгівлі пальним) перебували залишки пального, які були придбані раніше під час дії ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним № 2000070 від 13.08.2020 року.

За результатами проведеної ГУ ДПС у Вінницькій області фактичної перевірки був складений Акт про результати фактичної перевірки № 10616/02-32-09-04/ НОМЕР_1 від 19.11.2021 року (далі за текстом - Акт).

Згідно висновків, викладеним у зазначеному Акті, в ході проведення фактичної перевірки податковим органом встановлено порушення вимог:

- статті 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР, зі змінами та доповненнями, а саме, СГ ФОП ОСОБА_1 у період з 24.04.2021 р. по 17.06.2021 р. здійснював господарську діяльність із зберігання пального без відповідних дозвільних документів, а саме, ліцензії на право зберігання пального.

Не погодившись із даним Актом позивач подав на нього заперечення.

За результатами його розгляду, листом № 10616/02-32-09-04/ від 19.11.2021 року ГУ ДПС у Вінницькій області залишило заперечення без задоволення.

Оскільки питання, порушені у запереченнях на Акт фактичної перевірки, законодавчо не врегульовані, позивач звернувся до ДПС України за отриманням Індивідуальної податкової консультації з наступних питань :

1) які дії, визначені податковим законодавством, відносно законно придбаного і наявного в місцях торгівлі пального має вчинити платник податку у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

2) які податкові обов`язки, визначені Податковим кодексом України, виникають у платника податків у зв`язку з анулюванням ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

27.09.2022 відповідач надав позивачу Індивідуальну податкову консультацію №1549ЛПК/99-00-09-04-03-06.

Позивач вказав, що дана ІПК від 27.09.2022 містила відповідь лише на перше питання, а тому, він в порядку ст. 52 Податкового кодексу України повторно звернувся до відповідача для отримання ІПК, уточнивши питання:

1) які дії, визначені податковим законодавством, відносно законно придбаного і наявного в місцях торгівлі пального має вчинити платник податку у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;

2) у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та своєчасного звернення платника податків із заявою про отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, яка відповідальність передбачена законодавством за перебування на АЗС залишків пального, яке придбано раніше на законних підставах.

За наслідком чого, 08.11.2022 відповідач надав позивачу Індивідуальну податкову консультацію № 1881/ІПК/99-00-09-04-03-06, згідно якої відповідач послався Закон України від 19 грудня 1995 року № 481/95- BP «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 481).

Щодо першого питання позивача про те, які дії, визначені податковим законодавством, відносно законно придбаного і наявного в місцях торгівлі пального має вчинити платник податку у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, відповідач вказав наступне.

Зазначив, що відповідно до частини восьмої статті 18 Закону № 481 всі інші закони та нормативно- правові акти, які стосуються виробництва та обігу, зокрема, пального, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 1 Закону № 481 встановлено:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у Законі № 481 видів діяльності протягом визначеного строку;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/ або зберігання пального на праві власності або користування;

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 481 зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (частина сімнадцята статті 15 Закону № 481).

Отже, Законом № 481 передбачено отримання ліцензії на право здійснення діяльності із зберігання пального, в якій зазначається місцезнаходження місця такого зберігання. Суб`єкт господарювання може зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання лише в місцях виробництва пального або місцях оптової чи роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (ст. 15 Закону № 481).

Таким чином, на період дії ліцензії від 19.11.2020 року ФОП ОСОБА_1 міг не отримувати ліцензію на право зберігання пального в зазначеному у такій ліцензії місці роздрібної торгівлі пальним. Проте, враховуючи, що 23.04.2021 ФОП ОСОБА_1 отримав розпорядження про анулювання ліцензії від 19.11.2020 року, він втратив право на зберігання пального в місці роздрібної торгівлі пальним.

Згідно із частиною першою статті 42 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року № 436-IV підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вищевикладене, платник податку у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним має самостійно з врахуванням фактичних обставин вчинити на власний розсуд одну із наступних дій для забезпечення дотримання вимог частини першої статті 15 Закону № 481 про здійснення господарської діяльності із зберігання законно придбаного і наявного в місцях торгівлі пального за наявності ліцензії:

1) отримання відповідної ліцензії на право здійснення діяльності із зберігання такого пального із зазначенням в ній місцезнаходження місць такого зберігання;

2) отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним для зберігання такого пального в місцях роздрібної торгівлі;

3) отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним для зберігання такого пального в місцях оптової торгівлі пальним.

Щодо другого питання позивача про те, що у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та своєчасного звернення платника податків із заявою про отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, яка відповідальність передбачена законодавством за перебування на АЗС залишків пального, яке придбано раніше на законних підставах вказав наступне.

Відповідно до абзацу дев`ятого частини другої статті 17 Закону № 481 у разі зберігання пального без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів - 500000 гривень.

Отже, враховуючи вищевикладене, у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, за зберігання на АЗС залишків пального (придбаного раніше на законних підставах), в період з моменту анулювання до моменту отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, передбачена відповідальність - застосування фінансової санкції у вигляді штрафу - 500000 гривень за зберігання пального без наявності ліцензії.

Вважаючи оскаржувану індивідуальну податкову консультацію протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова консультація - індивідуальна податкова консультація та узагальнююча податкова консультація, що надаються в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.172-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Відповідно до статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України передбачено, що індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Згідно із пунктом 52.3 статті 52 Податкового кодексу України за вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній, у паперовій або електронній формі. Індивідуальна податкова консультація, надана у паперовій або електронній формі, обов`язково повинна містити назву - індивідуальна податкова консультація, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

Положеннями статті 53 Податкового кодексу України встановлено, що не може бути притягнуто до відповідальності, включаючи фінансової (штрафні санкції та/або пеня), платника податків (податкового агента та/або його посадову особу), який діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації, наданої йому у письмовій формі, а також узагальнюючої податкової консультації, за діяння, що містить ознаки податкового правопорушення, зокрема на підставі того, що у подальшому така податкова консультація була змінена або скасована.

Положення абзацу першого цього пункту застосовуються до індивідуальної податкової консультації, за умови що вона зареєстрована в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій.

У разі коли положення індивідуальної податкової консультації суперечать положенням узагальнюючої податкової консультації, застосовуються положення узагальнюючої податкової консультації.

Платник податків та/або податковий агент, які діяли відповідно до податкової консультації, не звільняються від обов`язку сплати податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом.

Платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.

Отже податкова консультація (індивідуальна), як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо):

1) надається платнику податків для правильності практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності;

2) має індивідуальний характер і може використовуватися лише платником податків, якому така консультація надана;

3) не може встановлювати (змінювати чи припиняти) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування;

4) має мету - викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

При цьому платнику податків надано право оскаржити до суду, як правовий акт індивідуальної дії, податкову консультацію контролюючого органу у випадку, якщо вона, на його думку, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Виходячи із змісту положень наведених вище норм Податкового кодексу України, обов`язковими складовими письмової податкової консультації є: опис питань, що порушуються платником податків; обґрунтування застосування норм законодавства з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків; висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №826/2032/16 та від 22.10.2019 у справі №520/10111/18.

Як вбачається з матеріалів справи, у своєму запиті на отримання індивідуальної податкової консультації позивачем сформульовано питання про те, які дії, визначені податковим законодавством, відносно законно придбаного і наявного в місцях торгівлі пального має вчинити платник податку у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Аналізуючи відповідь Державної податкової служби, що надана у індивідуальній податковій консультації № 1881/ІПК/99-00-09-04-03-06 від 08.11.2022 стосовно розкриття даного питання поставленого платником податків у зверненні, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 481 зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (частина сімнадцята статті 15 Закону № 481).

Отже, Законом № 481 передбачено отримання ліцензії на право здійснення діяльності із зберігання пального, в якій зазначається місцезнаходження місця такого зберігання. Суб`єкт господарювання може зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання лише в місцях виробництва пального або місцях оптової чи роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (ст. 15 Закону № 481).

Так, на період дії ліцензії від 19.11.2020 року ФОП ОСОБА_1 дійсно міг не отримувати ліцензію на право зберігання пального в зазначеному у такій ліцензії місці роздрібної торгівлі пальним.

Проте, враховуючи, що 23.04.2021 ФОП ОСОБА_1 отримав розпорядження про анулювання ліцензії від 19.11.2020 року, він втратив право на зберігання пального в місці роздрібної торгівлі пальним.

Так, позивач просив відповідача вказати які саме дії, він як платників податків, відносно законно придбаного наявного в місцях торгівлі пального, має вчинити у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

У відповідь на заяву ДПС України вказало, що платник податку у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним має самостійно з врахуванням фактичних обставин вчинити на власний розсуд одну із наступних дій для забезпечення дотримання вимог частини першої статті 15 Закону України № 481 про здійснення господарської діяльності із зберігання законно придбаного і наявного в місцях торгівлі пального за наявності ліцензії:

1) отримання відповідної ліцензії на право здійснення діяльності із зберігання такого пального із зазначенням в ній місцезнаходження місць такого зберігання;

2) отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним для зберігання такого пального в місцях роздрібної торгівлі;

3) отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним для зберігання такого пального в місцях оптової торгівлі пальним.

Отже, судом встановлено, що відповідач надав чітку та вичерпну відповідь стосовно вчинення дій платником податків у разі анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Щодо відповіді на друге питання позивача про те, що у випадку анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та своєчасного звернення платника податків із заявою про отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, яка відповідальність передбачена законодавством за перебування на АЗС залишків пального, яке придбано раніше на законних підставах, відповідач зазначив наступне.

Так, відповідач у своїй відповіді посилається на абзац дев`ятий частини другої статті 17 Закону № 481, якою визначено, що у разі зберігання пального без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів - 500000 гривень.

Так, ДПС України вказало позивачу, що у разі анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, за зберігання на АЗС залишків пального (придбаного раніше на законних підставах), в період з моменту анулювання до моменту отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, передбачена відповідальність - застосування фінансової санкції у вигляді штрафу - 500000 гривень за зберігання пального без наявності ліцензії.

Таким чином, твердження позивача про те, що ІПК не містить чіткої та повної відповіді на питання платника податку не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд, з урахуванням сутності та форми поставлених позивачем питань приходить до висновку про надання податковим органом податкової консультації належним чином та у відповідності до норм ПК України.

При цьому, суд наголошує, що не надання відповідачем конкретного (дослівного) тлумачення не може вважатись не наданням консультації в разі надання податковим органом пояснень щодо іншого спектру питань, який є ширшим та включає в себе, в тому числі, і питання більш вузького змісту,

Більше того, обґрунтовуючи необхідність скасування оскаржуваної податкової консультації позивач фактично вказує на відсутність допущеної з його боку вини щодо зберігання залишків пального (придбаного раніше на законних підставах), в період з моменту анулювання до моменту отримання нової ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Разом із тим, суд зазначає, що посилання на відповідні обставини, які стосуються наявності чи/або відсутності вини позивача в зберіганні залишків пального в період анулювання ліцензії, були б доцільними у випадку оскарження ним рішення про притягнення його до відповідальності за відповідне порушення.

В той же час, суд звертає увагу на те, що у контексті положень ст. 14 та 52 ПК України, податкова консультація та рішення по скарзі не є юридично значимими для позивача, оскільки податкова консультація не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача, а відтак безпосередньо не порушує його права та інтереси.

Аналогічний висновок знаходить своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 по справі № 807/1650/16 (провадження №К/9901/41798/18).

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, оскільки надана відповідачем податкова консультація не суперечать нормам або змісту порядку ліцензування діяльності позивача.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна податкова служба України (Львівська площа, 8, м. Київ, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Секретар