Справа № 400/731/23
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 р. № 400/731/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагаря В. С. за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, вул. Декабристів 5-а, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання дій протиправними та скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію; зобов`язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (далі-відповідач, УДМС в Миколаївській області), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати рішення УДМС в Миколаївській області від 06.12.2022 року №4801.5-1311/48.2-22 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий 27.09.2004 року та рішення від 16.12.2022 року №7223 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 від 17.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що нею не було допущено порушень при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, не було подано свідомо неправдивих відомостей, документи не містили недостовірних даних та не були підробленими. Факт наявності у неї подвійного громадянства вона не приховувала. Позивач вважає рішення незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 06.02.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі та призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує та просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначивши, що в ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 під час подачі документів на оформлення дозволу на імміграцію в Україну та при оформлені посвідки на постійне проживання в Україні надала лише інформацію стосовно громадянства російської федерації, приховавши факт належності до громадянства Республіки Вірменія. Таким чином, при подачі документів на отримання дозволу на імміграцію в Україну, позивач надала неправдиві відомості, а саме не повідомила про друге громадянство Республіки Вірменія, що підтверджується паспортом громадянина Республіки Вірменія НОМЕР_2 від 14.07.1997 року, що був діючим на момент звернення позивача з заявою про отримання дозволу на імміграцію, та паспортом громадянина Республіки Вірменія НОМЕР_3 від 05.02.2015 року, що є діючим станом на сьогодні. З огляду на що оскаржувані в даній справі рішення суб`єктом владних повноважень прийнято на законних підставах.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Республіки Вірменії, м.Ленінакан, прибула в Україну на постійне проживання у 2004 році за паспортним документом № НОМЕР_4 від 26.09.2001 року.

13.01.2004 року ОСОБА_1 звернулась до паспортно-візової служби УМВС України в Миколаївській області із заявою про залишення на постійне місце проживання в Україні. Висновком про залишення на постійне проживання в Україні гр. росії ОСОБА_1 від 27.09.2004 року було вирішено дозволити залишитись на постійне проживання в Україні та документувати її тимчасовою посвідкою на постійне проживання для іноземців.

10.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася до УДМС в Миколаївській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з непридатністю посвідки на постійне проживання для подальшого використання. 23.03.2020 року ОСОБА_1 було видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 від 17.03.2020 року.

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області з приводу обміну посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 17.03.2020 року з метою внесення змін стосовно другого громадянства, а саме громадянства Республіки Вірменія, у зв`язку з чим було здійснено перевірку законності надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання в Україні зазначеної іноземки.

Відповідачем в ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 під час подачі документів на оформлення дозволу на імміграцію в Україну та при оформлені посвідки на постійне проживання в Україні надала лише інформацію стосовно громадянства російської федерації, приховавши факт належності до громадянства Республіки Вірменія.

06.12.2022 року на виконання норм діючого законодавства провідним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС у Миколаївській області було складено, а першим заступником начальника УДМС у Миколаївській області затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці російської федерації ОСОБА_1 .

УДМС в Миколаївській області рішенням №4801.5-1311/48.2-22 від 06.12.2022 року скасувало громадянці російської федерації ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 27.09.2004 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» та рішенням від 16.12.2022 року №7223 скасувало посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 на підставі вимог п.п. 1 п. 64 Порядку оформлення.

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Зі змісту статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що іноземці можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про імміграцію», особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

За правилами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

За приписами пунктів 21-25 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983, (далі Порядок провадження), дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Рішення ДМС, територіальних органів і підрозділів, інших органів виконавчої влади, які в межах своєї компетенції зобов`язані забезпечувати провадження у справах з питань імміграції, а також дії чи бездіяльність їх посадових та службових осіб можуть бути оскаржені відповідно до законодавства. У цьому разі провадження у справах з питань імміграції припиняється до прийняття відповідного рішення.

В силу вимог п. 21 Порядку провадження, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Пунктом 22 Порядку провадження визначено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

За приписами підпункту 1 пункту 64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №321 посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Як встановлено судом, 13.01.2004 року ОСОБА_1 звернулась до паспортно-візової служби УМВС України в Миколаївській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну. Проте у зазначеній заяві позивачем в графі «Громадянство в теперішній час» було зазначено лише громадянство росії. У графі «Чи перебувала в інших громадянствах (вкажіть докладно: де, коли і в яких громадянствах перебували, яким шляхом були прийняті, коли вийшли) інформація відсутня. Відомості щодо належності до громадянства однієї держави позивач засвідчила власним підписом, проставленим в вищезазначеній заяві.

У 2020 році під час повторного оформлення заяви про обмін посвідки на постійне місце проживання у зв`язку з непридатністю посвідки на постійне проживання для подальшого використання, позивач власним підписом підтвердила правильність внесених до заяви-анкети відомостей, зокрема й відомостей стосовно свого громадянства російська федерація. 23.03.2020 року ОСОБА_1 було видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 від 17.03.2020 року.

Лише в жовтні 2022 року позивач звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області з приводу обміну посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 17.03.2020 року з метою внесення змін стосовно другого громадянства, а саме громадянства Республіки Вірменія.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що під час подання документів на отримання дозволу на імміграцію в Україну, громадянка рф надала неправдиві відомості, а саме не повідомила про друге громадянство Республіки Вірменія, що підтверджується паспортом громадянина Республіки Вірменія НОМЕР_2 від 14.07.1997 року, що був діючим на момент звернення позивача з заявою про отримання дозволу на імміграцію, та паспортом громадянина Республіки Вірменія НОМЕР_3 від 05.02.2015 року, що є діючим станом на сьогодні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність у відповідача правових підстав для прийняття рішення щодо скасування гр. ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну, виданого 27.09.2004 року та рішення від 16.12.2022 року №7223 про скасування посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5-а, м. Миколаїв, 54001, ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар