Справа № 320/15253/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

03 травня 2023 року справа № 320/15253/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акта, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому позивач просить суд:

- визнати дії суб`єкта владних повноважень, яким позивача тимчасово обмежено у праві на виїзд з України та відмовлено у виїзді, оформлені рішенням інспектора прикордонної служби 1 категорії З групи iнспекторів прикордонного контролю вiддiлення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) вiддiлу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержант ОСОБА_2 від 26.10.2022, протиправними та зобов`язати Відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) утриматися від вчинення певних дій: відмовляти позивачу в перетинанні державного кордону України як громадянину України на підставі дійсного та належного позивачу паспорту громадянина України для виїзду за кордон;

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - рішення інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи iнспекторів прикордонного контролю вiддiлення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) вiддiлу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержант ОСОБА_2 про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України як громадянину України, який досяг 16-річного віку від 26.10.2022;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень Відповідача 1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ) щодо прийняття рішення про відмову у пропуску через державний кордон при виїзді з України громадянину України (рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку) на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», щодо введення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України, а також вiдповiдно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022, без наявності однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»;

- визнати протиправним та нечинним окреме положення нормативно-правового акта Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995, а саме абз. 4 пункту 2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, який встановлює: «У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.», який був прийнятий постановою Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 р.;

- визнати протиправним та нечинним окремі положення нормативно-правового акта Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995, а саме пункт 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, який встановлює: «У разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.», який був прийнятий Постановою КМУ № 383 від 29.03.2022, із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 399 від 01.04.2022, № 69 від 27.01.2023;

- визнати протиправними та нечинними окремі положення нормативно-правового акта Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995, а саме пункти 2-1, 2-2, 2-3-, 2-4, 2-5, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12, 2-13, 2-14, 2-15, 2-16, 2-17 Правил перетинання державного кордону громадянами України, які встановлюють додаткові обмеження конституційного права на виїзд громадян України за межі території України (право вільно залишати територію України), які були прийняті Постановою КМ № 1044 від 10.09.2022, Постановою КМ № 264 від 12.03.2022, з Постановою КМ № 411 від 05.04.2022, Постановою КМ № 615 від 20.05.2022, з Постановою КМ № 1285 від 15.11.2022, з Постановою КМ № 615 від 20.05.2022, з Постановою КМ № 615 від 20.05.2022, Постанови КМ № 1082 від 27.09.2022, Постановою КМ № 992 від 02.09.2022, Постановою КМ № 1148 від 04.10.2022, Постанови КМ № 119 від 10.02.2023, Постановою КМ № 69 від 27.01.2023, Постановою КМ № 661 від 10.06.2022;

- визнати дії суб`єкта владних повноважень Кабінету Міністрів України щодо внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України та інших дій, які встановлюють обмеження права на виїзд громадян України за межі території України (право вільно залишати територію України) протиправними та зобов`язати його утриматися від вчинення таких дій у майбутньому;

- визнати дії суб`єкта владних повноважень - НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ), які обмежують право на виїзд громадян України за межі території України (право вільно залишати територію України) протиправними та зобов`язати його утриматися від вчинення таких дій у майбутньому;

- визнати дії суб`єкта владних повноважень - НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ) щодо відмови в перетині державного кордону на виїзд громадянам України (вільно залишати територію України) за винятком обмежень, які встановлюються Законом України № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у редакції від 21 січня 1994 року протиправними та зобов`язати його утриматися від вчинення таких дій у майбутньому;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень Відповідача 2 Кабінету Міністрів України щодо внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України та вчинення інших дій, які встановлюють додаткові обмеження права на виїзд громадян України за межі території України (право вільно залишати територію України).

Частиною 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за цим позовом, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 3 частини першої статті 4 цього Кодексу міститься визначення поняття "адміністративний суд", згідно з яким - це суд, до компетенції якого зазначеним Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. За пунктом 5 цієї частини статті під адміністративним судочинством розуміється діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна апеляційному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому адміністративному суду, таку справу розглядає апеляційний адміністративний суд. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Положенням цієї процесуальної норми кореспондують правила частини першої статті 172 КАС України про те, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Водночас у цій статті в частинах четвертій, п`ятій та шостій встановлено заборони об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких закон встановлює особливості порядку їх розгляду. Зокрема, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина четверта цієї статті), а також щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частина п`ята цієї статті).

Поряд з тим закон встановлює умову, за якої суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може (вправі) до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства і тоді, коли розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, буде продовжувати здійснювати суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 27 КАС України правила про виключну підсудність для окремих категорій адміністративних справ можуть визначатися цим Кодексом.

Частина перша статті 27 КАС України визначає, що адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Згідно з частиною першою статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

За результатом розгляду матеріалів позовної заяви суд дійшов висновку про необхідність її повернення з огляду на таке.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивачем об`єднано позовні вимоги, які можна розділити на такі окремі блоки:

- щодо оскарження рішення, дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 );

- щодо оскарження дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , );

- щодо оскарження індивідуального акту - рішення інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи iнспекторів прикордонного контролю вiддiлення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) вiддiлу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержант ОСОБА_2 ;

- щодо оскарження дій Кабінету Міністрів України та визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акта - Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995.

При визначенні підсудності вимог за даним позовом суд констатує, що на вимоги позову щодо оскарження дій Кабінету Міністрів України та визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акта - Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995, поширюються правила виключної підсудності, встановлені частиною першою статті 27 КАС України, тому такі вимоги можуть вирішуватися тільки окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Решта позовних вимог стосуються оскарження індивідуальних актів, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи, а тому вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд зауважує, що зазначені правові норми стосовно можливості заявлення позивачем пов`язаних між собою вимог в одному позові направлені на гарантування процесуальної економії в межах судового розгляду, а також на забезпечення єдності судової практики, з огляду на те, що спірні правовідносини, задля вирішення яких позивач звертається до суду, пов`язані між собою єдиними підставами їх виникнення або поданими доказами, внаслідок чого окремий розгляд цих вимог в межах різних проваджень є недоцільним та не сприяє унифікованості національної судової практики.

При цьому, обов`язковою умовою такого об`єднання є спільність підстав виникнення спірних правовідносин або спільність поданих доказів.

Водночас, аналіз заявлених позивачем вимог свідчить про їх непов`язаність між собою через їх виникнення на підставі різних обставин та на підставі різних доказів.

Суд звертає увагу, що правовідносини між позивачем та вказаними відповідачами не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на піставі різних дій суб`єкта владних повноважень.

Вказане свідчить про те, що в основу спірних правовідносин покладено різні підстави їх виникнення, та різні докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Відповідно, різним є і правове регулювання спірних правовідносин.

Суд зауважує, що лише виникнення спірних правовідносин між тими самими суб`єктами не є достатньою підставою для об`єднання не пов`язаних між собою вимог в одне провадження.

Фактично, звернувшись до суду з таким позовом, позивач має намір одночасно врегулювати усі наявні у нього спірні правовідносини з відповідачем, незважаючи на те, що підстави їх виникнення є різними та не пов`язаними між собою, а також не враховуючи, що таке об`єднання непов`язаних між собою вимог ускладнить розгляд справи.

Кім того, суд зазначає, що позивач звертає позовні вимоги, адресовані до Кабінету Міністрів України, Прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи iнспекторів прикордонного контролю вiддiлення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) вiддiлу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержант ОСОБА_2 , зазначаючи при цьому у справі тільки одного відповідача - Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд звертає увагу, що для оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень закон передбачає особливий порядок адміністративного провадження, який встановлено статтею 264 КАС України.

Відповідно змісту частини першої цієї статті, такий порядок поширюється на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим; законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 264 КАС України передбачено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно до частини третьої статті 264 КАС України, нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності.

Отже для розгляду позовних вимог в частині оскарження дій Кабінету міністрів України та визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акта -Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995, передбачений особливий порядок адміністративного провадження, який встановлено статтею 264 КАС України.

Натомість щодо форм адміністративного судочинства стаття 12 КАС України за загальними правилами визначає наступні правила.

Адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного) (ч.1 ст.12 КАС).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч.2 ст.12 КАС).

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні (ч.3 ст.12 КАС).

Частиною третьою статті 257 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже позовні вимоги в частині оскарження дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій Прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та оскарження індивідуального акту - рішення інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи iнспекторів прикордонного контролю вiддiлення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) вiддiлу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержант ОСОБА_2 - можуть розглядатися в порядку загального або спрощеного позовного провадження за загальними правилами КАС України.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем позовні вимоги мають різні підстави їх виникнення, які не пов`язані між собою, та обґрунтовуються різними доказами, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також слід відзначити, що заявлені позовні вимоги мають розглядатися в окремих провадженнях, а враховуючи суб`єктний склад позову - такі вимоги повинні розглядатися за правилами виключної підсудності.

Натомість частина вимог щодо оскарження дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), щодо оскарження дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ) та оскарження індивідуального акту - рішення інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи iнспекторів прикордонного контролю вiддiлення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) вiддiлу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержант ОСОБА_2 , заявлених до Кабінету Міністрів України, не містять по своїй суті виключної підсудності, адже така частина вимог заявлена до неналежного відповідача.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

У даному випадку підстави для застосування положень статті 172 КАС України відсутні.

З огляду на те, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, встановлені КАС України, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

У пункті 35 рішення у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" від 12.03.2009 (Заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, N 18, сс. 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (див. рішення у справі "Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства" (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, Reports 1996-IV, с. 1502-3, пп. 51-52; і у справі "Толстой Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, серія A, N 316-B, сс. 80-81, пп. 62-67). Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія A, N 93, сс. 24-25, п. 57).

У пункті 31 рішення у справі "Наталія Михайленко проти України" від 30.05.2013 (Заява № 49069/11) Європейський суд з прав людини також зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. рішення від 28 травня 1985 року у справі Ешингдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A № 93). Встановлюючи такі правила, Договірна держава користується певною свободою розсуду.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, №35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Передбачене статтею 169 КАС України право суду на повернення позовної заяви у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог є законодавчо закріпленим процесуальним обмеженням, встановленим державою з метою регулювання процедурних питань з метою їх упорядкування, дотримання процесуальної економії та недопущення завантаження процесу ускладненими позовними заяви, вимоги яких мають розглядатися в окремих провадженнях.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду у належному (встановленому законом) порядку.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що належний порядок звернення до суду полягає у необхідності поданні позивачем окремих позовів, які стосуються:

1) оскарження дій та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 );

2) оскарження дій зобов`язання утриматися від вчинення певних дій НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , );

3) оскарження індивідуального акту - рішення інспектора прикордонної служби 1 категорії 3 групи iнспекторів прикордонного контролю вiддiлення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) вiддiлу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) штаб-сержант ОСОБА_2 ;

4) оскарження дій Кабінету міністрів України та визнання протиправними та нечинними окремі положення нормативно-правового акта Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ №57 від 27.01.1995.

Правовий висновок щодо необхідності повернення позовних заяв у випадку порушення правил об`єднання позовних вимог викладено Верховним Судом у постановах від 05.03.2019 у справі №917/1377/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80470812), від 27.02.2019 у справі №922/2225/18 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 80308662), від 14.08.2018 у справі №910/3569/188 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 75896052).

Відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними та нечинними окремих положень нормативно-правового акта, зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачеві з усіма доданими до неї документами.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Ухвала підписана 03.05.2023.

Суддя Кушнова А.О.