Справа № 200/2060/22
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року Справа№200/2060/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017 рік, в кількості 30 днів, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас 19.06.2018;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: АДРЕСА_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.06.2018;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: 84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура,18) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення (період проходження військової служби з 01.10.2016 по 01.03.2018) за період з 19.06.2018 року по 28.08.2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: 84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура,18) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки за період з 19.06.2018 по 04.10.2021 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: 84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура,18) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017 рік, в кількості 30 днів, виходячи з приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (в редакції станом на 19.06.2018) в сумі 18446 (вісімнадцять тисяч чотириста сорок шість) гривень 70 копійок;

- зобов`язати військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: 84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура,18) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2018 по 01.06.2018, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: 84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура,18) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення (період проходження військової служби з 01.10.2016 по 01.03.2018) за період з 19.06.2018 року по 28.08.2021 року в сумі 13585 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 39 копійок;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: 84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура,18) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки за період з 19.06.2018 по 04.10.2021 року в сумі 5542 (п`ять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 63 копійки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (в редакції станом на 19.06.2018 року), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та виходячи з середньоденного грошового забезпечення 640 (шістсот сорок) гривень 51 копійка за період з 19.06.2018 по дату ухвалення рішення суду щодо суті спору.

Ухвалою від 07 лютого 2022 року суд прийняв до розгляду позовну заяву позивача, відкрив провадження в адміністративній справі № 200/2060/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, також зазначеною ухвалою за клопотанням позивача у відповідача були витребувані докази.

20 червня 2022 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів у відповідача по справі Військової частини НОМЕР_2 .

Ухвалою від 19 липня 2022 року судом відкладено судовий розгляд справи по суті № 200/2060/22 до скасування воєнного стану.

Ухвалою від 13 квітня 2023 року судом продовжено судовий розгляд справи №200/2060/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 13 квітня 2023 року у Військової частини НОМЕР_2 витребувані докази.

За правилами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він з 19.09.2016 по 19.06.2018 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Під час звільнення 19.06.2018 року не були виплачені всі належні йому виплати, а саме компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017, 2018 роки, компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017 та 2018 роки, індексація грошового забезпечення за період з 01.10.2016 по 19.06.2018. Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 28.06.2021 по справі № 200/3269/21-а позов ОСОБА_1 задовольнив в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів, додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас 19.06.2018 року; визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року. На виконання зазначеного рішення суду військовою частиною нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року в сумі 60007,23 грн. та грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки в сумі 23133,19 грн. Однак, грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017 рік в кількості 30 днів, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас 19.06.2018, індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.06.2018 та сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до теперішнього часу не виплачені. Крім того, позивач зазначає, що має право на компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки за період з 19.06.2018 по 04.10.2021 року, та на компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.06.2018 року по 28.08.2021 року. Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати йому належних сум при звільненні протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 07 лютого 2022 разом із позовною завою та додатками була направлена на адресу сторін поштовим відправленням. Ухвала про продовження розгляду справи від 13 квітня 2023 року, а також ухвали про витребування доказів від 20 червня 2022 року та від 13 квітня 2023 року направлені на електронні адреси сторін. У визначений КАС України п`ятнадцятиденний строк відзив на адміністративний позов відповідачем наданий не був, будь-яких клопотань щодо продовження строку для подання відзиву відповідачем не заявлено, будь-яких пояснень щодо неможливості надання відзиву у строк, встановлений судом, не надано. При цьому в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу судом було роз`яснено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а також про можливість вирішення судом справи за наявними матеріалами відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України. Ухвали про витребування доказів відповідачем не виконані, повідомлень про неможливість надати витребувані докази від відповідача до суду не надходило.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на адміністративний позов у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації згідно паспортних даних: АДРЕСА_3 .

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_5 , виданого 05 січня 2018 року, позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 Міністерства оборони України №254 від 19.09.2016 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Міністра оборони України (по особливому складу) від 31 серпня 2016 року №817 на посаду начальника 3 центру зв`язку польового вузла зв`язку, який прибув із Краматорського МВК Донецької області, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення з 19 вересня 2016 року, на продовольче забезпечення з 20 вересня 2016 року.

Наказом командувача високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.04.2018 року №30 капітана ОСОБА_1 , командира роти зв`язку батальйону управління 81 окремої аеромобільної бригади, звільнено з військової служби у запас за пунктом «и» (у зв`язку із системним невиконанням умов контракту військовослужбовців).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій службі) від 19.06.2018 року №167 капітана ОСОБА_1 , командира роти зв`язку батальйону управління військової служби за контрактом, звільненого наказом командувача високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.04.2018 року №30, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, з військової служби у запас за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) направлено до Краматорського МВК Донецької області та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 19 червня 2018 року.

Наказано виплатити щомісячну премію в повному обсязі, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 13,5 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 червня по 19 червня 2018 року; виплатити 10% грошову надбавку за роботу з секретними документами за період з 01 червня по 19 червня 2018 року; виплатити винагороду за безпосередню участь в Операції об`єднаних сил за період років з 01 червня по 19 червня 2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі №200/3269/21-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів, додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016 - 2018 роки, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас 19.06.2018 року, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів, додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з приписів Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою 0Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року.

На виконання зазначеного рішення Донецького окружного адміністративного суду від від 28 травня 2021 року у справі №200/3269/21-а відповідачем нараховано та сплачено на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки в сумі 23133,19 гривень, що підтверджується розрахунком грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, розрахунком грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки та платіжним дорученням № 2401 від 01 жовтня 2021.

Також на виконання рішення суду сплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року, що підтверджується розрахунком індексації грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 28.02.2018 року (включно) та платіжним дорученням № 2080 від 27 серпня 2021 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

Згідно п. 1 та 2 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Відповідно до абз. 3 п. 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Частиною першою статті 24 вказаного Закону передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 4 XXXI розділу Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства Оборони України від 07.06.2018 № 260 ( далі - Порядок №260 ), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 19.06.2018 року №167 позивачем не використано 13 діб щорічної відпустки за 2018 рік.

Відомості щодо невикористаної відпустки за 2017 рік відсутні.

Позивач у 2021 році звертався до Донецького окружного адміністративного суду із позовом, в якому однією з вимог було визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік, в кількості 13 днів у зв`язку із звільненням з військової служби у запас 19.06.2018 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити зазначену компенсацію.

Як вбачається з рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі №200/3269/21-а позивачем також була заявлена вимога щодо зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у зв`язку із звільненням з військової служби за 2016 -2018 роки,

Суд вважає, що на момент попереднього звернення до суду позивач був обізнаний щодо невиплати йому компенсації за невикористані ним календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2016 - 2018 роки, він не міг не знати, що ним не використана щорічна основна відпустка за 2017 рік, тим паче в кількості 30 календарних днів, тобто в повному обсязі, але дана вимога при попередньому зверненні заявлена не була.

Отже, суд має обґрунтовані сумніви щодо наявності порушеного права позивача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017 рік, матеріалами справи таке порушення прав позивача не підтверджено.

Оскільки у суду відсутні будь-які докази щодо наявності невикористаної позивачем щорічної основної відпустки за 2017 рік, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

З приводу позовних вимог щодо виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2018 по 01.06.2018, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Частиною 4 статті 9 Закону 2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

В абзаці другому ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ зазначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною першою статті 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і, які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

У частині 5 ст. 2 Закону № 1282-ХІІ вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно ст.5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно з п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-«Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 4 Порядку визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі коли особа працює неповний робочий час, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу, а виплачується пропорційно відпрацьованому часу.

На підставі пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Згідно з абзацами 4-5 пункту 5 Порядку №1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Згідно з підпунктом 2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку).

Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

1 березня 2018 року набрала чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів. Згідно з вказаною Постановою відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців.

Отже, індексація повинна проводитися з урахуванням абзацу 4 п. 5 Порядку №1078.

Оскільки доводи позивача, наведені у позовній заяві, відповідачем не спростовані шляхом надання належних доказів, суд доходить висновку щодо задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати та стягнення з відповідача компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 19.06.2018 року по 28.08.2021 року в сумі 13585 (тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 39 копійок, суд зазначає таке.

Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок №159). Дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (п. 1 Порядку № 159)

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (пункт 2 Порядку №159).

Детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації, наведено у пункті 3 Порядку №159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Відтак, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

При цьому, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми попередньо нараховані, але не виплачені.

Зі змісту статті 1 Закону № 2050-ІІІ слідує, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16, від 30.09.2020 у справі №280/676/19, від 13.09.2021 у справі №639/3140/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 та від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Судом встановлено, що фактична виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі №200/3269/21-а відбулась 27 серпня 2021 року.

Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.10.2016 року по 01.03.2018 року, починаючи з 01 жовтня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення, по 27 серпня 2021 року .

Суд відмовляє у задоволенні вимог в частині, що стосується визначення конкретних сум компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, оскільки її нарахування ще не проведено відповідачем.

З приводу заявлених вимог позивача щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки за період з 19.06.2018 по 04.10.2021 року в сумі 5542 (п`ять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 63 копійки суд зазначає наступне.

Як вбачається з п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Тобто компенсація за невикористані (щорічні основні, додаткові) відпустки не носить постійного характеру, є одноразовою виплатою, що свідчить про відсутність підстав для компенсації ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за календарні дні щорічної основної відпустки за 2018 рік в кількості 13 днів та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, відповідно до «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (в редакції станом на 19.06.2018 року), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та виходячи з середньоденного грошового забезпечення 640 (шістсот сорок) гривень 51 копійка за період з 19.06.2018 по дату ухвалення рішення суду щодо суті спору, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ.

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд, зокрема у постановах від 31.03.2021 у справі №340/970/20, від 24.06.2021 у справі №480/2577/20, дійшов висновку про можливість застосування норм ст.ст. 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України (в редакції, чинній в період виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній в період виникнення спірних правовідносин) визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2020 року по справі № 810/451/17 дійшов висновку, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3151/19 Верховний суд зазначив, що виходячи із системного тлумачення положень статей 223, 116, 177 КЗпП України, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі № 4-рп/2012, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Оскільки в день звільнення позивача відповідачем не було здійснено з ним остаточного розрахунку, позивач має право на застосування до спірних правовідносин приписів статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розмір суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має розраховуватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абз.1 п. 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Відповідно до абз.3 п. 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Абзац 1 пункту 8 Порядку №100 передбачає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, для розрахунку суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні необхідно враховувати суму середньоденного грошового забезпечення позивача, кількість днів затримки, а також частку виплаченої суми позивачу в порівнянні із сумою, яка була виплачена під час звільнення позивача зі служби.

Як встановив суд, позивача наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по строковій службі) від 19.06.2018 року №167 капітана ОСОБА_1 , командира роти зв`язку батальйону управління військової служби за контрактом, звільненого наказом командувача високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.04.2018 року №30, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, з військової служби у запас за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) направлено до Краматорського МВК Донецької області та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 19 червня 2018 року.

Таким чином, строк затримки розрахунку складає з 20 червня 2018 року по день ухвалення судом рішення у справі, а саме по 08 травня 2023 року, а середньоденну заробітну плату слід розраховувати шляхом ділення заробітної плати позивача за фактично відпрацьовані протягом квітня та травня 2018 року календарні дні на число календарних днів за цей період.

Відповідно до висновку Верховного Суду (зокрема, які викладені у постанові від 06.08.2020 у справі № 813/851/16), суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Однак, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо розміру грошового забезпечення позивача за останні два відпрацьовані місяці. Судом неодноразово вживалися заходи щодо витребування у відповідача необхідних для розгляду справи по суті доказів. 07 лютого 2022 року, 20 червня 2022 року та 13 квітня 2023 року судом постановлені ухвали про витребування доказів. Ухвалою від 19 липня 2022 року судом було відкладено розгляд справи. Продовжено розгляд справи ухвалою від 13 квітня 2023 року. Тобто у відповідача було достатньо часу для виконання ухвал та надання суду необхідних доказів. Однак, відповідачем ухвали суду не були виконані. Позивачем також не надано доказів на підтвердження позовних вимог. Отже, суд позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок суми середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Враховуючи викладене, з метою захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку вирахувати шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів за період з 20 червня 2018 року по 08 травня 2023 року (1784 дня).

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності своїх рішень, позовні вимоги позивача не спростував.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з положеннями частини 3 статті 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1984 грн. 80 коп. відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: 84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура,18) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.06.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.03.2018 по 01.06.2018, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: 84303, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Дмитра Мазура,18) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення (період проходження військової служби з 01.10.2016 по 01.03.2018) за період з 19.06.2018 року по 28.08.2021 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення (період проходження військової служби з 01.10.2016 по 01.03.2018) за період з 01 жовтня 2016 року по 27 серпня 2021 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Збройних Сил України (, адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (в редакції станом на 19.06.2018 року), якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, за період з 20 червня 2018 по 08 травня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення ухвалене та повне судове рішення складене 08 травня 2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар