Справа № 280/282/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 травня 2023 року м. Дніпросправа № 280/282/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року (головуючий суддя Кисіль Р.В.)

у справі № 280/282/22

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки

про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 23.11.2021 №308292 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не є автомобільним перевізником, а тому не може бути суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт на підставі ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2022 позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 23.11.2021 №308292 про застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Скаржник вказує, що суд безпідставно не врахував доводи відповідача, оскільки позивачем не було надано документів, які б підтверджували використання транспортного засобу іншим суб`єктом господарювання. Реальність долученого до матеріалів справи договору оренди не підтверджена належними первинними документами. Скаржник вважає, що позивач є належним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а оскаржувана постанова є обґрунтованою та правомірною.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 31.07.2018 між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Транс Логистик Групп» укладений нотаріально посвідчений договір найму (оренди) транспортного засобу (реєстраційний номер 1008).

Відповідно до умов цього договору позивач передає в оренду транспортний засіб: Сідловий тягач-Е марки RENAULT модель Premium 440, рік випуску 2006, шасі (рама, кузов) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію Т3 НОМЕР_3 від 02.07.2013, виданого ВРEP №3 УДАІ ҐУМВС України в Запорізькій області (пп.1.1 п.1 Договору). Строк оренди 5 (п`ять) років (пп.4.1 п.4 Договору).

Тобто вказаний транспортний засіб було надано позивачем в оренду ТОВ «Транс Логистик Груп» до 31.07.2023.

14.10.2021, на підставі направлення на рейдову перевірку від 11.10.2021 № 012527, посадовою особою Укртрансбезпеки проводилась рейдова перевірка на ділянці а/д М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» 203 км + 500 м.

Під час зупинки та перевірки транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_2 , належного позивачеві, з напівпричепом KRONE, номерний знак НОМЕР_4 , належного ТОВ «Кар Сервіс Експедиція», виявлено відсутність роздруківки цифрового тахографа за робочу зміну водія, що зафіксовано в акті №311635 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 14.10.2021.

В товарно-транспортній накладній №21176465 від 13.10.2021 в якості автомобільного перевізника зазначено ПП «Патмос» без зазначення кода ЄДРПОУ.

Водій ОСОБА_2 з актом перевірки ознайомлений, надав пояснення до акту, що при здійсненні внутрішніх перевезень вантажів наявність тахографа не є обов`язковою.

13.11.2021 на адресу позивача, за вихідним №95462/3.1/24-21 від 12.11.2021, направлено запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства на 23.11.2021, що підтверджується реєстром відправлення рекомендованих листів зі штампом Укрпошти від 13.11.2021, списком №11337 згрупованих поштових відправлень та копією фіскального чеку від 13.11.2021 до списку №11337.

Позивач або уповноважена ним особа на розгляд справи про порушення транспортного законодавства не з`явились.

За результатом розгляду справи про порушення транспортного законодавства винесено постанову від 23.11.2021 за №308292 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Не погодившись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, затверджений Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до п. 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до абз.2, 3 п. 15 Порядку №1567 15 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» в редакції на час виникнення спірних правовідносин за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Отже відповідно до вказаної норми суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник.

За визначенням в ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

В спірному випадку, як правильно встановлено судом першої інстанції, з огляду на укладений позивачем з ТОВ «Транс Логистик Групп» нотаріально посвідчений договір найму (оренди) транспортного засобу від 31.07.2018 на строк до 31.07.2023 і відсутність доказів його розірвання, на момент перевірки 14.10.2021 означений вище транспортний засіб перебував у користуванні ТОВ «Логистик Групп» на умовах найму (оренди), яке використовувало його у своїй господарській діяльності для здійснення перевезень.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 13.10.2021 №21176465, яка долучена представником відповідача до відзиву, у графі «Автомобільний перевізник» зазначено ПП «ПАТМОС» водій ОСОБА_2 .

Отже, позивач в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником не є. Як наймодавець транспортного засобу позивач після передачі цього транспортного засобу наймачу не бере участі у здійсненні перевезень.

З приводу твердження відповідача, що товарно-транспортна накладна, якою позивач обґрунтовує свою позицію, не є документом, що підтверджує право користування транспортним засобом на момент проведення рейдової перевірки, слід зазначити, що дійсно відповідно до п.1.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.

Разом з тім, наведеною вище статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», на яку посилається і відповідач, передбачено, що товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж є одним із документів, які мають бути у водія для здійснення вантажних перевезень.

Цією ж нормою встановлені обов`язкові реквізити, що зазначаються вантажовідправником при оформленні товарно-транспортної накладної, зокрема, автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення.

Таким чином, під час рейдової перевірки підлягали дослідженню і врахуванню відомості в товарно-транспортній накладній про автомобільного перевізника для визначення відповідальної особи за дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

Стосовно доводів скаржника, що під час проведення перевірки водій не повідомляв інспекторів про наявність договору оренду транспортного засобу або іншого договору, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані відповідачем обставини не впливають на суть спірних правовідносин. Жодна норма діючого законодавства не визначає такі обставини в якості підстави для покладення відповідальності згідно абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на власника транспортного засобу, який в установленому порядку передав цей транспортний засіб в тимчасове платне користування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що оскаржувана постанова прийнята необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а отже не відповідає критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України), у зв`язку з чим є протиправною і підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі № 280/282/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, що встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко