Справа № 140/3225/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/3225/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Пенсійного фонду України (далі ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення від 30 січня 2023 року №2993-121/П-03/8-2800/23 про залишення скарги без задоволення та зобов`язання задовольнити скаргу від 21 грудня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що судовим рішенням у справі №140/8731/21, яке набрало законної сили 10 грудня 2021 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) здійснити їй із 04 лютого 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-ХІІ) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). ГУ ПФУ у Волинській області провело нарахування підвищення до пенсії з 04 лютого 2021 року по дату набрання рішенням суду законної сили (по 10 грудня 2021 року) та при цьому доплату нарахувало, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач звернулася до ПФУ зі скаргою щодо неправомірного припинення ГУ ПФУ у Волинській області нарахування та виплати підвищення до пенсії та вжиття заходів реагування до територіального управління шляхом зобов`язання продовжити щомісячно нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії з 10 грудня 2021 року та у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ.

Проте рішенням ПФУ від 30 січня 2023 року №2993-121/П-03/8-2800/23 скаргу залишено без задоволення.

Позивач вважає, що ПФУ при розгляді скарги не надано оцінку повідомленим обставинам, не проаналізовано причини, що призвели до неправомірного припинення виплати підвищення до пенсії, не вжито заходів для припинення протиправних дій ГУ ПФУ у Волинській області.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.19-21). В обґрунтування цієї позиції вказав, що ПФУ розглянуто звернення позивача в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України Про звернення громадян, виходячи із власного розуміння правового регулювання окремих питань, заявлених позивачем у зверненні, з наданням останній письмової відповіді листом від 30 січня 2023 року №2993-121/П-03/8-2800/23. При цьому вимоги, заявлені до ПФУ, фактично зводяться до того, що позивач просить надати їй відповідь конкретного змісту, незважаючи на належний розгляд її звернення та надання відповіді по суті порушених нею питань. Також відповідач вказав, що не приймав рішень з питань пенсійного забезпечення позивача, які можуть бути оскаржені до суду, а лист від 30 січня 2023 року №2993-121/П-03/8-2800/23 є відповіддю на звернення позивача. Також відповідач зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви, позивач по суті не погоджується з порядком виконання рішення суду у справі №140/8713/21.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10 грудня 2021 року набрало законної сили рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №140/8713/21, яким, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 04 лютого 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

На звернення ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду від 10 листопада 2021 року у справі №140/8713/21 ГУ ПФУ у Волинській області листом від 29 листопада 2022 року №10108-9599/П-02/8-0300/22 повідомило, що провело з 04 лютого 2021 року нарахування підвищення до пенсії з урахуванням пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон №1774-VIII), згідно з яким, починаючи з 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а розрахунковою величиною є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року. Крім того, повідомлено, що рішення виконано в межах покладених зобов`язань та сума нарахувань за період з 04 лютого 2021 року по 09 грудня 2021 року становить 46231,63 грн (а.с.8-9).

21 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до ПФУ зі скаргою, у якій просила вжити заходів реагування щодо бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області та зобов`язати останнє надалі, продовжуючи з 11 грудня 2021 року, здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік та згідно з рішенням суду у справі №140/8731/21 (а.с.10-11).

Листом від 30 січня 2023 року №2993-121/П-03/8-2800/23 ПФУ роз`яснив, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом №1774-VIII не підлягає застосування як розрахункова величина, а в ухвалі від 24 червня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі зміни чинного законодавства України, яким регулюються питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно керуватися нормами законів, чинних на час призначення (нарахування) їм виплат. Одночасно інформовано, що скарга розглянута відповідно до Закону України Про звернення громадян, а також про наявність в КАС України спеціальних норм, які регулюють виконання судових рішень та забезпечують їх примусове виконання (стаття 383 КАС України), а також про повноваження суду відповідно до статті 378 КАС України відстрочити або розстрочити виконання рішення суду, змінити порядок та спосіб його виконання (а.с.6-7).

Звернення позивача із цим позовом зумовлене не вирішенням порушеного у скарзі питання.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР Про звернення громадян (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Поряд з тим процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій (далі - рішення), прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - органи, що призначають пенсії) визначає Порядок розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2007 року №18-6 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 2007 року за №1241/14508; далі Порядок №18-6).

Як передбачено пунктом 2 Порядку №18-6, у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Згідно з пунктом 3 Порядку №18-6 скарга на рішення органу, що призначає пенсії, подається громадянином особисто або законним представником відповідно до законодавства або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - заявник). Подання скарги відповідно до цього Порядку не позбавляє заявника права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.

За змістом пункту 4 Порядку №18-6 скарга на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України подається до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Відповідно до пункту 9 Порядку №18-6 орган Пенсійного фонду України зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його у термін не більше одного місяця від дня надходження скарги на адресу заявника поштою або надати йому під розписку. Якщо в місячний термін вирішити порушені у скарзі питання неможливо, орган Пенсійного фонду України може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги заявника, про що письмово повідомити заявника до закінчення тридцятиденного строку. При цьому загальний термін розгляду скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з пунктом 10 Порядку №18-6 орган Пенсійного фонду України при розгляді скарги заявника перевіряє законність і обґрунтованість рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: 1) залишає скаргу без задоволення; 2) повністю або в певній частині задовольняє скаргу.

У разі повного або часткового задоволення скарги до рішення даються розпорядження органу Пенсійного фонду України, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій (абзац четвертий пункту 12 Порядку №18-6).

Пунктом 12 Порядку №18-6 також обумовлено, що рішення Пенсійного фонду України, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку в термін, передбачений законодавством України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що праву громадян на звернення зі скаргою на рішення (дії) органу, що призначає пенсію, до ПФУ кореспондує обов`язок останнього розглянути скаргу у встановлений у пункті 9 Порядку №18-6 строк та прийняти мотивоване рішення по суті порушеного питання із повідомленням скаржника про прийняте рішення: або про залишення скарги без задоволення, або про повне чи в певній частині задоволення скарги.

За обставин цієї справи ОСОБА_1 21 грудня 2022 року звернулася до ПФУ зі скаргою, у якій повідомляла про протиправне припинення ГУ ПФУ у Волинській області виплати їй підвищення до пенсії, право на яке згідно зі статтею 39 Закону №796-XII встановлено судовим рішенням, та нарахування такого підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому зазначеною нормою, яку застосував суд при вирішенні спору. Скарга ОСОБА_1 містить прохання вжити заходів реагування у зв`язку із безпідставним припиненням нарахування та виплати підвищення до пенсії.

При цьому наявність в КАС України процесуальних норм для вирішення питань на стадії виконання судового рішення не позбавляє позивача права звернутися зі скаргою на рішення (дії) територіального органу при нарахуванні та виплаті пенсії (на думку суду, будь-яких пенсійних доплат та підвищень до пенсії).

Отже, позивач скористалася наданим їй правом на звернення зі скаргою на рішення (дії) ГУ ПФУ у Волинській області до ПФУ, що зобов`язує останнього вирішити скаргу з прийняттям мотивованого рішення. Тобто скарга позивача від 21 грудня 2022 року підлягала розгляду не в порядку, передбаченому Законом №393/96-ВР, а відповідно до вимог Порядку №18-6, оскільки порушене позивачем питання стосувалося рішення територіального органу при нарахуванні та виплаті їй пенсії (щомісячного підвищення до пенсії), а не просто питання порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності територіального органу Пенсійного фонду.

Натомість ПФУ направив позивачу лист від 30 січня 2023 року №2993-121/П-03/8-2800/23, не прийнявши жодного із рішень відповідно до пункту 10 Порядку №18-6, що вказує на неналежний розгляд скарги.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом (постанови Верховного Суду від 14 серпня 2020 року у справі №815/6699/17, від 30 листопада 2020 року у справі №804/4743/16, 21 жовтня 2021 року у справі №353/265/17).

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у своїй скарзі повідомляла не тільки про протиправне припинення ГУ ПФУ у Волинській області виплати їй підвищення до пенсії, право на яке згідно зі статтею 39 Закону №796-XII встановлено судовим рішенням, а й про нарахування такого підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому зазначеною нормою.

За змістом рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №140/8713/21 ГУ ПФУ у Волинській області зобов`язано провести ОСОБА_1 нарахування та виплату підвищення до пенсії з 04 лютого 2021 року у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

ГУ ПФУ у Волинській області нарахування позивачу підвищення до пенсії провело за період з 04 лютого 2021 року по 09 грудня 2021 року (по день набрання рішенням суду законної сили), застосовуючи розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 01 січня календарного року.

У листі ПФУ від 30 січня 2023 року №2993-121/П-03/8-2800/23 роз`яснено, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII, який набрав чинності 01 січня 2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

На таке нормативне регулювання звернуто увагу і у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №140/8713/21.

Суд зазначає, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 грудня 2019 року у зразковій справі №240/4946/18 щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №200/9195/19-а підтримала такий підхід до застосування положень Закону №1774-VIII, у пункті 88 постанови дійшла висновку, що унаслідок уведених Законом №1774-VIII змін була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій.

Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав, на що звернута увага в ухвалі Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі №240/3309/22, від 21 березня 2023 року у справі №240/13467/22 та ін.

Водночас варто також зауважити, що передбачена статтею 39 Закону №796-ХІІ доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі.

Згідно з усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 23 квітня 2013 року №21-239а11, від 19 березня 2013 року №21-53а13, від 05 листопада 2013 року №21-293а13, від 07 липня 2014 року №21-222014 тощо), відступу від якої не здійснювалось Верховним Судом, виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача. Вказана правова позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі №620/2928/20.

На таке ж правове регулювання вказано і в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року у зразковій справі №240/4937/18.

Тому нарахування та виплата ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ підвищення до пенсії, яке має регулярний та постійний характер, законодавчо не обмежене часовим періодом. Обмеження виплати кінцевою датою, про яку не зазначено у судовому рішенні, та без скасування такої виплати або права на неї шляхом постановлення спеціального законодавчого акту суперечить змісту спірних правовідносин та чинному законодавству, яким регулюються ці правовідносини.

ПФУ не надав ніякої оцінки рішенню (діям) ГУ ПФУ у Волинській області щодо припинення ОСОБА_1 нарахування та виплати підвищення до пенсії з 10 грудня 2021 року.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст наведених норм означає, що спосіб відновлення порушеного права особи, яка звернулася до суду за захистом, має бути ефективним.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України також передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не прийняв жодного рішення за наслідками розгляду скарги від 21 грудня 2022 року відповідно до пункту 10 Порядку №18-6, не вирішив усіх вимог позивача у скарзі, не надав оцінку порушеним питанням у повному обсязі, то, з урахуванням наданих статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги слід задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності ПФУ щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 21 грудня 2022 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивача від 21 грудня 2022 року та прийняти рішення з урахуванням наведених у цьому рішенні суду висновків.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 27 лютого 2023 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.3, 14).

І хоч позовні вимоги немайнового характеру задоволені частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Пенсійного фонду України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 9, ідентифікаційний код юридичної особи 00035323) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 21 грудня 2022 року.

Зобов`язати Пенсійний фонд України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 21 грудня 2022 року та прийняти рішення з врахуванням висновків суду у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України судові витрати у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк