Справа № 200/1457/22
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року Справа№200/1457/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-1) про визнання протиправним та скасування рішення від 14 січня 2022 року № 36 про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 06 січня 2022 року з урахуванням усіх записів у трудові книжці та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В обґрунтування позову зазначено, що за результатом розгляду заяви позивачки від 06.01.2022 про призначення пенсії, відповідачем-1 14.01.2022 було прийнято рішення № 36 про відмову у призначенні пенсії.

Позивачка вважає рішення відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню, тому звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 27 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

16 лютого 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що ОСОБА_1 звернулася із заявою №199 від 06.01.2022 про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При розгляді трудової книжки та наданих документів ОСОБА_1 встановлено, що до страхового стажу неможливо зарахувати дані трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1979, оскільки на титульному аркуші відсутня печатка підприємства.

Ухвалою суду від 10 січня 2023 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач-2).

31 січня 2023 року відповідачем-2 до суду надано відзив на позовну заяву, у якому представником зазначено, що 06.01.2022 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду вищевказаної заяви 14.01.2022 Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 36 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У цьому рішенні зазначено, що вік позивачки - 60 років 2 місяці 14 днів.

Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058, становить 28 років, страховий стаж позивачки - 20 років 6 місяців 7 днів.

Періоди трудової діяльності позивачки за даними трудової книжки не зараховані до страхового стажу, оскільки трудова книжка позивачки серії НОМЕР_2 не відповідає вимогам п.п. 2.11-2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Грищенка Є.І. у відпустці, рішення по справі приймається в перший робочий день.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

06 січня 2022 року позивачка звернулась до відповідача-1 із заявою № 199 про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача 2 від 14.01.2022 № 36 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Вказаним рішенням визначено, що страховий стаж позивачки становить 20 років 6 місяців 7 днів.

Відповідно до вказаного рішення до страхового стажу неможливо зарахувати дані трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1979, оскільки на титульному аркуші відсутня печатка підприємства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що у спірному рішенні відповідачем-2 не визначено конкретних періодів роботи позивачки, які не зараховано до її страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон № 1058) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного Фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі Порядок) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до пункту 2 Порядку у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Зі спірного рішення вбачається, що до страхового стажу неможливо зарахувати дані трудової книжки НОМЕР_1 від 01.08.1979, оскільки на титульному аркуші відсутня печатка підприємства.

Згідно статті 56 Закону України № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до наданого відповідачем-1 розрахунку, до страхового стажу позивачки не зараховано усі періоди її роботи з 30.06.1979 до 31.12.1998.

Крім того, як встановлено судом із зазначеного розрахунку стажу позивачки, до страхового стажу останньої також не зараховано періоди: з 01.05.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2001 по 31.01.2001, з 21.02.2001 по 28.02.2001, з 22.03.2001 по 31.03.2001, з 22.04.2001 по 30.04.2001, з 21.05.2001 по 31.05.2001, з 21.06.2001 по 30.06.2001, з 23.07.2001 по 31.07.2001, з 14.11.2002 по 30.11.2002, з 14.02.2003 по 31.03.2003, 30.04.2003, з 01.09.2013 по 30.04.2014, з 01.07.2014 по 30.11.2014, з 01.10.2021.

Щодо спірних періодів роботи трудова книжка позивачки НОМЕР_1 містить наступні записи:

- 24.07.1979 прийнята на посаду бухгалтеру централізованої бухгалтерії (наказ від 24.07.1979 № 91);

- 22.10.1979 - звільнена з посади згідно поданої заяви (наказ від 22.10.1979 № 215);

- 29.11.1979 прийнята вагарем (наказ від 27.11.1979 № 269к);

- 04.05.1981 - переведена слюсарем-інструментальником 4-го розряду (наказ від 04.05.1981 № 29-к);

- 10.12.1981 переведена бухгалтером (наказ від 28.12.1981 № 138/к);

- 10.08.1990 - звільнена за власним бажанням (наказ від 10.08.1990 № 93-к);

- 13.08.1990 призначена на посаду державного податкового інспектора у відділ оподаткування державних та спільних підприємств (наказ від 13.08.1990 № 13-л);

- 07.06.1993 - звільнена за власним бажанням (наказ від 07.06.1993 № 14-п);

- 28.06.1993 прийнята заступником головного бухгалтера (наказ від 28.06.1993 № 106);

- 22.12.1993 - переведена на посаду головного бухгалтера (наказ від 21.12.1993 № 217);

- 07.04.1995 - звільнена за переведенням відповідно до ст. 36 КЗпП України (наказ від 06.04.1995 № 45);

- 10.04.1995 прийнята бухгалтером за переведенням з ПМП «Промислово-торгівельна фірма «Україна» (наказ від 10.04.1995 № 153);

- 04.10.1995 переведена на посаду головного бухгалтера в ДП у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Диком-траст» (наказ від 04.10.1995 № 207-к);

- 10.01.1998 - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ від 10.01.1998 № 18-к);

-15.01.1998 - прийнята на посаду головного бухгалтера (наказ від 15.01.1998 № 1);

- 09.03.1998 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ від 09.03.1998);

- 10.03.1998 прийнята на посаду головного бухгалтера (наказ від 10.03.1998 № 10/03-98);

- 30.04.1999 переведена головним бухгалтером за сумісництвом (наказ від 30.04.1999 № 30/04-99).

- 06.05.1999 прийнята на посаду головного бухгалтера (наказ від 06.05.1999 № 06-05/99);

- 28.10.2002 увільнена за ст. 38 КЗпП за власним бажанням.

- 06.05.1999 прийнята на посаду головного бухгалтера (наказ від 06.05.1999 № 06-05/99);

- 28.10.2002 увільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням;

- 18.11.2002 прийнята на посаду заступника директора з фінансів (наказ від 19.11.2002 № 52-к);

- 28.03.2003 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ від 28.03.2003 № 17-к);

- 02.04.2003 прийнята на посаду головного бухгалтера (наказ від 02.04.2003 № 2-к);

- 28.02.2014 звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ від 28.02.2014 № 10-к);

- 07.05.2014 прийнята на посаду головного бухгалтера Макіївського міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» (наказ від 07.05.2014 № 18-п);

- 28.11.2014 звільнена по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ від 28.11.2014 № 4-к);

- 01.12.2014 прийнята на посаду фінансового директора (наказ від 28.11.2014 № 137-к);

- 25.10.2021 звільнена за угодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України (наказ № від 25.10.2021).

Разом з тим, щодо періоду роботи позивачки з 01.05.1999 по 30.06.1999,суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Трудова книжка позивачки не містить відомостей щодо звільнення позивачки зі Східного виробничо-заготівельного філіалу Українського науково-виробничого концерну «Укркольормет» (період роботи з 10.03.1998 по 30.04.1999, записи № 20,21).

Разом з тим, як вбачається з витягу з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), які відповідачем-1 долучено до матеріалів справи, позивачка у період з 01.01.1999 по 31.12.1999 працювала у Східному виробничо-заготівельному філіалі Українського науково-виробничого концерну «Укркольормет» (код страхувальника 25330394), проте у період з 01.05.1999 по 30.06.1999 їй не нараховувалась, та не сплачувалась заробітна плата, хоча страхувальником надавались відомості щодо відпрацьованих позивачкою 31 та 30 днів відповідно за травень-червень 1999 року.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем-2 не надавалась будь-яка оцінка зарахуванню або незарахуванню періоду роботи позивачки з 01.05.1999 по 30.06.1999, суд доходить до висновку щодо протиправного незарахування вказаного періоду до страхового стажу останньої.

Отже, трудова книжка позивачки містить записи про періоди роботи на відповідній посаді і у наведені періоди часу, що є належним доказом роботи позивачки, а відповідальність за належне і правильне оформлення документів щодо відомостей про періоди роботи та трудової книжки покладається на керівника підприємства, організації.

Крім того суд звертає увагу відповідача-2, що порушення порядку заповнення трудової книжки не спростовує наявність у позивачки стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивачки протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача).

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 провадження № К/9901/1298/17.

При вирішенні спору по суті суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30 травня 2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17), відповідно до якої оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Як вже зазначалось судом раніше, у відповідності до спірного рішення, підставою для відмови позивачці у незарахуванні до її страхового певних періодів роботи стала відсутність печатки підприємства на першій сторінці трудової книжки та відсутність довідок, що можуть підтвердити періоди роботи.

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні позивачці пенсії відповідачами не зазначено.

Таким чином, періоди роботи позивачки з 24.07.1979 по 22.10.1979, з 29.11.1979 по 10.08.1990, з 13.08.1990 по 07.06.1993, з 28.06.1993 по 07.04.1995, з 10.04.1995 по 10.01.1998, з 15.01.1998 по 09.03.1998, з 10.03.1998 по 31.12.1998, з 01.05.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2001 по 31.01.2001, з 21.02.2001 по 28.02.2001, з 22.03.2001 по 31.03.2001, з 22.04.2001 по 30.04.2001, з 21.05.2001 по 31.05.2001, з 21.06.2001 по 30.06.2001, з 23.07.2001 по 28.10.2022, з 18.11.2002 по 30.11.2002, з 14.02.2003 по 28.03.2003, 30.04.2003, з 01.09.2013 по 28.02.2014, з 01.07.2014 по 28.11.2014, з 01.10.2021 по 25.10.2021 протиправно не зараховано відповідачем-2 до страхового стажу позивачки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення відповідача від 14 січня 2022 року № 36 прийнято всупереч вимогам законодавства, не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, встановленим в ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимог про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 06 січня 2022 року з урахуванням усіх записів у трудові книжці та з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Як вбачається зі спірного рішення та наданого розрахунку стажу позивачки, страховий стаж останньої становить 20 років 6 місяців 7 днів.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 2 розглянути заяву позивачки з урахуванням усих записів у трудові книжці задоволенню не підлягають, оскільки страховий стаж позивачці частково зараховано.

Враховуючи викладене, з метою належного захисту порушених прав позивачки, керуючись ст. 9 КАС України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та обрати належний спосіб порушених прав позивачки шляхом зобов`язання відповідача -2 повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу зазначені вище періоди.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про часткове задоволення позовних вимог позивачки.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 22.01.2022 року, судові витрати у розмірі 496,20 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 14.01.2022 № 36

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158Б, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) від 06.01.2022 № 199 про призначення пенсії, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи з 24.07.1979 по 22.10.1979, з 29.11.1979 по 10.08.1990, з 13.08.1990 по 07.06.1993, з 28.06.1993 по 07.04.1995, з 10.04.1995 по 10.01.1998, з 15.01.1998 по 09.03.1998, з 10.03.1998 по 31.12.1998, з 01.05.1999 по 30.06.1999, з 01.01.2001 по 31.01.2001, з 21.02.2001 по 28.02.2001, з 22.03.2001 по 31.03.2001, з 22.04.2001 по 30.04.2001, з 21.05.2001 по 31.05.2001, з 21.06.2001 по 30.06.2001, з 23.07.2001 по 28.10.2022, з 18.11.2002 по 30.11.2002, з 14.02.2003 по 28.03.2003, 30.04.2003, з 01.09.2013 по 28.02.2014, з 01.07.2014 по 28.11.2014, з 01.10.2021 по 25.10.2021.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158Б, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 08 травня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.І. Грищенко