Справа № 320/1903/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року м.Київ № 320/1903/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНЗАБУД" до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "ВЕНЗАБУД" з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.10.2022 №276240411.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за наслідками камеральної перевірки відповідач дійшов помилкового висновку про завищення податкового кредиту у розмірі 8500 грн. у зв`язку з тим, податковий кредит сформований на підставі ПН, які несвоєчасно зареєстровані постачальниками в ЄРПН. А тому, в силу норм п. 198.6 ст. 198 ПКУ, відсутність реєстрації ПН не дає права товариству формувати ПК на підставі таких ПН. Позивач вважає такі висновки податкового органу безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилкову тлумаченні норм ПКУ. Позивач вказує, що під час перевірки, відповідачем встановлено неправомірне формування ПК на суму 8500 грн. за квітень 2022 року на підставі податкової накладної №2 від 08.04.2022, оскільки контрагент позивача ТОВ "ДРІАДА-ЛІС" зареєстрував зазначену податкову накладну в ЄРПН лише 15.07.2022. На думку податкового органу, позивач мав право формувати ПК за зазначеною податковою накладною лише у місяці її реєстрації в ЄРПН. Проте, позивач вказує, що відповідач не взяв до уваги абз. 3 п.п. 69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПКУ в редакції згідно з Законом №2260-ІХ від 12.05.2022, яким передбачено, що якщо ПН, складена за операціями з постачання послуг/товарів, що були здійснені у лютому-травні 2022 року, і яка підтверджує ПК, сформований на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, зареєстрована в ЄРПН до 15.07.2022, то платник податків має право на формування ПК у періоді складення ПН. Просив адміністративний позов задовольнити.

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що за наслідками проведеної камеральної перевірки складено акт № 26607/ж5/26-15-04-11-03/42056140 від 20.09.2022. У висновку зазначеного акту перевірки контролюючий орган вказав на порушення товариством п.198.6. ст. 198 ПКУ, внаслідок чого товариством сформовано податковий кредит на суму 8500,00 грн. за квітень 2022 року на підставі податкової накладної, яка не зареєстрована в ЄРПН. Вважає, що висновок акта перевірки є обґрунтованим, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення - правомірним.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі, визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, відзив відповідача на позов та відповідь позивача на відзив, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕНЗАБУД" є юридичною особою (), яка зареєстрована 10.04.2018 за №017074558, перебуває на обліку в ДПС в Шевченківському районі м. Києві. Основний вид діяльності за КВЕД 41.20 - будівництво житлових і нежитлових будівель.

Головним державним інспектором відділу камеральних перевірок податкової звітності з ПДВ управління

оподаткування юридичних осіб Головного управління ДПС у м. Києві Н.Каширіною здійснено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНЗАБУД" за квітень 2022 року.

За результатами перевірки складено Акт камеральної перевірки № 26607/ж5/26-15-04-11-03/42056140 від 20.09.2022, в якому відповідач дійшов висновку, що покупець - ТОВ "ВЕНЗАБУД" у декларації з ПДВ за квітень 2022 року неправомірно сформувало податковий кредит на суму 8500,00 грн.

На підставі Акта камеральної перевірки № 26607/ж5/26-15-04-11-03/42056140 від 20.09.2022 ГУ ДПС у м. Києві прийняте податкове повідомлення-рішення 21.10.2022 №276240411 про збільшення ТОВ"ВЕНЗАБУД" суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 8500,00 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням 21.10.2022 №276240411, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ДПС України.

За наслідками розгляду скарги, рішенням від 0912.2022 №16427/6/99-00-06-01-01-06 ДПС України залишило без змін податкове повідомлення-рішення 21.10.2022 №276240411, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із п. 201.10 ст. 201 ПКУ при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 198.6 статті 198 ПКУ визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу (норми підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX застосовуються починаючи з 27 травня 2022 року) у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо:

реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування, дата складання яких припадає на період з 1 лютого по 31 травня 2022 року, за умови забезпечення їх реєстрації не пізніше 15 липня 2022 року;

строків сплати грошових зобов`язань, визначених контролюючими органами, граничний строк сплати яких припадає на період починаючи з 24 лютого 2022 року до 1 червня 2022 року, за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року.

Згідно із п. 69.1-1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу платники податку на додану вартість зобов`язані забезпечити у строки, встановлені підпунктом 69.1 цього пункту, реєстрацію податкових накладних та розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, граничний термін реєстрації яких припадає на періоди, зазначені у підпункті 69.1 цього пункту, та уточнити (привести у відповідність) податковий кредит, задекларований платниками на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, з урахуванням даних податкових накладних та/або розрахунків коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно розміщеного на офіційному сайті ДПС України Інформаційного листа № 3/2022: Закон України від 12 травня 2022 року № 2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» цей лист має інформаційний характер та не є індивідуальною податковою консультацією, оскільки не базується на особливостях фактичних обставин операцій конкретного платника податку. Інформаційний лист ґрунтується на положеннях чинного законодавства України та практики його застосування, які можуть змінитися в майбутньому.

В інформаційному листі № 3/2022 йдеться про окремі особливості подання податкової звітності, сплати податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств та ПДВ, формування податкового кредиту, у зв`язку із змінами, які запроваджені Законом України від 12 травня 2022 року № 2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану».

На запитання "ЗА ЯКІ ПОДАТКОВІ ПЕРІОДИ ФОРМУЄТЬСЯ ПОДАТКОВИЙ КРЕДИТ (ДАЛІ ПК) НА ПІДСТАВІ ПЕРВИННИХ ДОКУМЕНТІВ (З ЯКОГО ПЕРІОДУ ПК ФОРМУЄТЬСЯ ВИКЛЮЧНО НА ПІДСТАВІ ПОДАТКОВИХ НАКЛАДНИХ / РОЗРАХУНКІВ КОРИГУВАННЯ (ДАЛІ ПН/РК), ЗАРЕЄСТРОВАНИХ В ЄДИНОМУ РЕЄСТРІ ПОДАТКОВИХ НАКЛАДНИХ (ДАЛІ ЄРПН))?" надано відповідь:

Згідно з пунктом 32 прим. 2 підрозділу 2 розділу ХХ Кодексу за операціями з придбання товарів/послуг, за якими в ЄРПН постачальниками не зареєстровано податкові накладні та/або розрахунки коригування до них, платники податку можуть сформувати ПК за податкові періоди лютий, березень, квітень, травень 2022 року виходячи з сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) у складі вартості придбаних товарів/ послуг, на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, складених (отриманих) платником податку за операціями з придбання товарів/послуг відповідно до Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі первинні (розрахункові) документи).

У подальшому такий ПК підлягає підтвердженню зареєстрованими в ЄРПН ПН/РК(А). ПК, починаючи зі звітного періоду червня 2022 року, формується виключно на підставі ПН/РК, зареєстрованих в ЄРПН.

На запитання "ЧИ ПОТРІБНО ЗМІНЮВАТИ ПЕРІОД ФОРМУВАННЯ ПК ЗА ОПЕРАЦІЯМИ З ПРИДБАННЯ ТОВАРІВ/ПОСЛУГ У ЛЮТОМУ-ТРАВНІ 2022 РОКУ, ЯКЩО ПН, СКЛАДЕНА ЗА ОПЕРАЦІЯМИ З ЇХ ПОСТАЧАННЯ, ЗАРЕЄСТРОВАНА В ЄРПН У ЧЕРВНІ АБО ЛИПНІ (ДО 15 ЛИПНЯ)?" надано відповідь:

Кодекс встановлює окремий термін реєстрації ПН/РК, складених за операціями з постачання товарів/послуг, що були здійснені у лютому-травні 2022 року, а тому у разі своєчасної реєстрації ПН/РК за такими операціями (в терміни, визначені підпунктом 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу для різних ситуацій) період формування ПК не змінюється.

На запитання "ЧИ ПОТРІБНО ЗМІНЮВАТИ ПЕРІОД ФОРМУВАННЯ ПК ЗА ОПЕРАЦІЯМИ З ПРИДБАННЯ ТОВАРІВ/ПОСЛУГ У ЛЮТОМУ-ТРАВНІ 2022 РОКУ, ЯКЩО ПН, СКЛАДЕНА ЗА ОПЕРАЦІЯМИ З ЇХ ПОСТАЧАННЯ, ЗАРЕЄСТРОВАНА В ЄРПН 15 ЛИПНЯ 2022 РОКУ І ПІЗНІШЕ?" надано відповідь:

Якщо ПН, складена за операціями з постачання товарів/послуг, що були здійснені у лютому-травні 2022 року, і яка підтверджує ПК, сформований на підставі наявних у платника первинних (розрахункових) документів, зареєстрована в ЄРПН після 15 липня 2022 року, при цьому постачальник має можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, покупець втрачає право на формування податкового кредиту за такими операціями до дати реєстрації ПН/РК в ЄРПН.

У такому випадку ПК, сформований на підставі первинних (розрахункових) документів, має бути виключений з декларації звітного періоду, в якому була здійснена операція з придбання товарів/послуг (лютий-травень 2022 року), шляхом подання уточнюючого розрахунку до декларації за відповідний звітний період. У звітному періоді, в якому відбулася реєстрація таких ПН/РК в ЄРПН, платник податку покупець має право на включення сум податку, зазначених в цих ПН/РК, до складу податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналізуючи нормативні акти, які регламентують спірні правовідносини, зокрема, строки реєстрації податкових накладних, визначені ПК України, та коли дозволяється формувати ПК на підставі не зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних за період лютий-травень 2022 року, суд вважає, що в даному випадку позивач правомірно на підставі первинних документів сформував ПК за звітний період квітень 2022 року на підставі податкової накладної від 08.03.2022 №2, виданої ТОВ "ДРІАДА-ЛІС" та зареєстрованої продавцем у ЄРПН 15.07.2022.

Як убачається з відзиву, відповідач вважає, що останній день реєстрації ПН, на підставі якої у позивача виникло право на формування ПК у звітному періоді травень 2022 року, є дата до 15.07.2022.

Відтак, на думку податкового органу, у позивача втрачене право на формування ПК на підставі первинних документів за незареєстрованими ПН у ЄРПН згідно з вимогами підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Проте, суд вважає помилковими такі судження відповідача та зазначає, що останній день реєстрації ПН був не 14.07.2022 як вважає відповідач, а 15.07.2022, що і було зроблено контрагентом позивача ТОВ "ДРІАДА-ЛІС".

На користь такого висновку свідчить також змістове уточнення законодавцем правового регулювання питання щодо строків подання податкових накладних, Законом України від 13.12.2022 №2836-ХI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України», яким внесено зміни до абз.3 п.п.69.1 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України та визначено, що платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання таких обов`язків щодо: реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних такими платниками податкових накладних та розрахунків коригування, дата складання яких припадає на період з 1 лютого по 31 травня 2022 року, за умови забезпечення їх реєстрації не пізніше 15 липня 2022 року.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення 21.10.2022 №276240411про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 8500 грн 00 коп., а відтак, позовні вимоги належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано платіжне доручення №8 від 22.12.2022 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 2481,00 грн.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 2481,00 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, судом встановлено, що представником позивача заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення клопотання представника позивача, суд зазначає про таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписи ст. 134 КАС України не виключають права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 р. (справа №810/4749/15) зазначив, що на підставі аналізу положень ст. 134 КАС України склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також, Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 р. (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 травня 2012 р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до вимог ст. 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З заяви представника позивача вбачається, що він просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 50 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача були подані при зверненні до суду: договір про надання правової допомоги №10/03 від 01.02.2021; додаток №1 від 15.12.2022 до договору про надання правової допомоги №10/03 від 01.02.2021; акт приймання-передачі №1 до додатку №1 від 15.12.2022; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом від 23.02.2023.

Так, з наданого договору №10/03 від 01.02.2021 про надання правової допомоги вбачається, що між ТОВ "ВЕНЗАБУД" (клієнт) та адвокатом Ракітовим Олексієм Вікторовичем (адвокат) був укладений даний договір, згідно зі ст.1.1. якого клієнт доручає, а адвокат надає адвокатські послуги з усіх питань, що виникають при здійсненні господарської діяльності клієнта в об`ємі та на умовах, визначених цим договором та додатками до нього.

Згідно зі ст. 3 договору сторони погодились з тим, що за послуги адвоката, пов`язані з наданням правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар відповідно до додаткових угод, укладених сторонами до договору.

Відповідно до ст.2 Додатку №1 від 15.12.2022 до договору від 01.02.2021 №10/03 вартість гонорару адвоката складає 50 000 грн.

При визначенні розміру гонорару адвоката враховано те, що: досвід адвоката більше 15 років; чистий прибуток клієнта є достатнім для сплати гонорару адвоката у сумі та у порядку, визначені цим додатком.

Згідно з актом приймання-передачі №1 від 23.02.2023 до Додатку №1 від 15.12.2022, адвокат надав клієнту відповідно до умов договору натупні адвокатські послуги: розробка правової позиції - 4 год.; звірення правової позиції з існуючою практикою України - 2 год.; пошук та підготовка доказової бази для позовної заяви - 12 год.; підготовка позовної заяви - 8 год.; формування платіжного доручення про сплату судового збору, контроль сплати судового збору, оформлення платіжного доручення в банківській установі відповідно до вимог чинного законодавства - 4 год.; підготовлення додаткових пояснень по справі - 4 год.; направлення додаткових пояснень по справі відповідачу поштою по справі - 1 год.; подача додаткових пояснень по справі до суду під відмітку в отриманні - 3 год.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду справи №320/1903/23, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Дослідивши надані позивачем документи та враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами).

За таких обставин, суд вважає за необхідне зменшити розмір додаткових витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн, які підлягають компенсації позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та відповідно стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ТОВ «Вензабуд» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.10.2022 №276240411.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНЗАБУД" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.