Справа № 300/4245/22
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" травня 2023 р. справа № 300/4245/22
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу до стажу роботи та здійснення перерахунку пенсії з врахуванням їх до стажу роботи та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи періоди роботи з 17.08.1990 по 16.06.1994 в Івано-Франківському філіалі Республіканської бази МТП і збуту, з 16.04.1994 в молодіжному житловому комплексі Експрес-24, з 31.03.2000 по 23.08.2000 на фірмі Інкорд на посаді газоелектрозварника та здійснити позивачу перерахунок розміру пенсії з 09.06.2021.
Позовні вимоги мотивовано тим, що під час призначення позивачу пенсії по інвалідності ГУ ПФУ в Івано-Франківській області безпідставно не враховано до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 17.08.1990 по 16.06.1994 в Івано-Франківському філіалі Республіканської бази МТП і збуту, з 16.04.1994 по 12.12.1994 в молодіжному житловому комплексі Експрес-24, з 31.03.2000 по 23.08.2000 на фірмі Інкорд на посаді газоелектрозварника. Так, позивач звернувся до відповідача із заявою від 09.06.2021 про здійснення перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 з 17.08.1990 по 16.06.1994, з 16.04.1994 по 12.12.1994, з 31.03.2000 по 23.08.2000, підтверджені записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , однак листом № 4732-4364/М-02/8-0999/21 від 01.07.2021 відповідач відмовив позивачу в зарахування таких періодів роботи до його страхового стажу у зв`язку з відсутністю підтверджуючих довідок. ОСОБА_1 зазначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Так, записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 за вищевказані періоди роботи позивача зроблено відповідно до вимог чинного законодавства, будь-яких виправлень чи порушень при заповненні трудової книжки не виявлено та не зазначено відповідачем, а тому позивач має право на зарахування таких періодів роботи до його страхового стажу.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 позовну заяву залишено без руху через її невідповідність вимогам статей 160 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків. Позивач у вказаний в ухвалі строк усунув недоліки.
Ухвалою від 30.11.2022 суд визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом, поновив такий строк та відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16.11.1989 отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача.
31.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії, до якої долучив довідки роботодавців про періоди його роботи (а.с. 144-151).
За результатом розгляду вищевказаної заяви відповідач зарахував до страхового стажу позивача періоди його роботи: з 21.03.1990 по 17.08.1990 згідно довідки № 06/1-20-17 від 18.05.2021; з 28.08.1995 по 10.10.1995 згідно довідки № 108 від 19.05.2021; з 16.10.1995 по 30.04.1998 згідно довідки № 19 від 24.05.2021; з 01.05.1998 по 27.04.1999 згідно довідки № 76 від 13.05.2021; з 02.08.1999 по 01.09.1999 згідно довідки № 97 від 25.05.2021; з 25.10.1999 по 27.03.2000 згідно довідки № 9 від 17.05.2021; з 05.10.2000 по 30.11.2001 згідно довідки № 010 від 19.05.2021; з 12.12.2001 по 11.01.2002 згідно довідки № 45 від 21.05.2021; з 10.06.2002 по 30.11.2002 згідно довідки № 25 від 17.05.2021. Період роботи з 01.12.2005 по 30.09.2006 врахований позивачу до страхового стажу згідно даних реєстру застрахованих осіб. Періоди роботи з 17.08.1990 по 16.06.1994, з 16.06.1994 по 12.12.1994 та з 31.03.2000 по 23.08.2000 не зараховано до стажу в зв`язку з відсутністю підтверджуючих довідок.
09.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою від 09.06.2021 про перерахунок пенсії, в якій просив зарахувати до страхового стажу всі періоди роботи з 21.03.1990 по 13.09.2006 згідно записів трудової книжки.
Листом № 4732-4364/М-02/8-0900/21 від 01.07.2021 відповідач повідомив позивача про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.06.2021. В листі відповідач вказав, які періоди трудової діяльності зараховані до страхового стажу позивача та повідомив про незарахування до страхового стажу періодів роботи з 17.08.1990 по 16.06.1994, з 16.06.1994 по 12.12.1994 та з 31.03.2000 по 23.08.2000 в зв`язку з відсутністю підтверджуючих довідок (а.с. 22-23).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу до стажу роботи та здійснення перерахунку пенсії з врахуванням до стажу роботи періодів роботи з 17.08.1990 по 16.06.1994 в Івано-Франківському філіалі Республіканської бази МТП і збуту, з 16.04.1994 в молодіжному житловому комплексі Експрес-24, з 31.03.2000 по 23.08.2000 на фірмі Інкорд на посаді газоелектрозварника, ОСОБА_1 звернувся цим позовом до суду, в якому просить зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати позивачу до стажу роботи такі періоди роботи та здійснити перерахунок розміру пенсії з 09.06.2021.
При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, який включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Водночас, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною третьою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.
Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.
Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту а) частини першої статті 3 Закону № 1788, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
З огляду на зміст позовних вимог, ОСОБА_1 вважає протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу до стажу роботи та не здійснення перерахунку пенсії з врахуванням до стажу роботи періодів роботи з 17.08.1990 по 16.06.1994 в Івано-Франківському філіалі Республіканської бази МТП і збуту, з 16.04.1994 в молодіжному житловому комплексі Експрес-24, з 31.03.2000 по 23.08.2000 на фірмі Інкорд на посаді газоелектрозварника. Тобто спірними періодами роботи, на думку позивача, є: з 17.08.1990 по 16.06.1994, з 16.04.1994 по 12.12.1994, з 31.03.2000 по 23.08.2000.
Згідно відомостей дубліката трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 23.03.1990, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 17.08.1990 прийнятий в Івано-Франківський філіал Республіканської бази МТП і збуту на посаду вантажника, а 16.06.1994 звільнений за власним бажанням; з 16.06.1994 прийнятий в Молодіжний житловий комплекс Експрес-24 на посаду різноробочого, а 12.12.1994 звільнений за власним бажанням; з 31.03.2000 прийнятий в фірму Інкорд на посаду газоелектрозварника, а 23.08.2000 звільнений за власним бажанням (а.с. 8-18).
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в позовній заяві помилково вказав дату початку періоду роботи в Молодіжному житловому комплексі Експрес-24 на посаді різноробочого - 16.04.1994, оскільки згідно відомостей дубліката трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 23.03.1990, позивач прийнятий в Молодіжний житловий комплекс Експрес-24 на посаду різноробочого - 16.06.1994 на підставі наказу № 17 від 16.06.1994.
При цьому, період роботи ОСОБА_1 з 16.04.1994 по 16.06.1994 охоплюється періодом роботи позивача (з 17.08.1990 по 16.06.1994) в Івано-Франківському філіалі Республіканської бази МТП і збуту на посаду вантажника.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.
При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Суд також наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).
За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваними діями, рішенням або бездіяльністю прав, свобод або інтересів позивача.
Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.
Порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не є самостійною підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є, серед іншого, доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального чи нематеріального блага (законного інтересу) або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту адміністративним судом є наявність порушення дією, рішенням або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду; порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально вираженого права чи інтересу особи, яка стверджує про їх порушення; вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному та нематеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача; під час розгляду кожної справи суд повинен встановити, чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання адміністративного судочинства.
Суд також враховує, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, далі - Конвенція).
Так, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті, незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
З огляду на те, що орган Пенсійного фонду України зарахував позивачу до страхового стажу періоди роботи з 18.08.1990 по 16.06.1994, з 17.06.1994 по 12.12.1994, з 31.03.2000 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 23.08.2000, записи про які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 23.03.1990, то такі обставини свідчить про відсутність спору щодо зарахування зазначених періодів до страхового стажу ОСОБА_1 , та відсутність порушеного права позивача.
Щодо доводів відповідача про необхідність залишення позову без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду, то, з огляду на викладені відповідачем у відзиві щодо цього доводи, суд не бачить підстав для відступу від свого попереднього висновку щодо поважності причин пропуску позивачем такого строку, викладеним в ухвалі від 30.11.2022.
Таким чином, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Щодо розподілу судових витрат у справі:
Сторони не понесли судових витрат у справі.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ВИРІШИВ:
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.