Справа № 200/4864/22
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року Справа№200/4864/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши у письмову провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про

визнання незаконним та скасування рішення від 18 липня 2022 року №30 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до п б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018;

зобов`язання зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 26 липня 1980 по 06 лютого 1989 на посаді газоелектрозварювальника та періоду навчання з 01 вересня 1978 по 25 липня 1980 в міському ПТУ №39 за професією Газоелектрозварювальника;

зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 26 липня 1980 по 20 січня 1985, з 21 січня 1988 по 06 лютого 1989 на посаді електрогазозварювальника в Костянтинівській філії №1 Артемівського УПО УТОС, з 14 березня 1992 по 04 травня 1994 на посаді продавця в КФГ Фермер та з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 на посаді сторожа в Де-Кастрінській середній школі;

зобов`язання зарахувати періоди роботи з 24 лютого 1989 по 13 березня 1992, з 14 березня 1992 по 04 травня 1994 на посаді продавця в КФГ Фермер, з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 із розрахунку 1 рік за 1 рік 6 місяців страхового стажу;

зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 з 07 вересня 2021, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що на виконання рішення суду відповідачем прийнято рішення №30 про відмову в призначенні пенсії за віком, вмотивоване відсутністю необхідного пільгового стажу та страхового стажу. В рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж заявника становить 17 років 08 місяців 21 день, для визначення права - 21 рік 07 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV.

Позивач вважає рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії незаконним, в зв`язку з чим звернулась до суду.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2021 по справі №200/13112/21/21 при повторному розгляді заяви позивача від 07.09.2021 до страхового стажу зараховано періоди роботи у Костянтиновському філіалі №1 Артемівського УПО УТОС з 26.07.1980 по 20.01.1985 та 21.01.1988 по 06.02.1989, у селянському господарстві «Фермер» з 13.03.1992 по 04.05.1994. Вказали, що загальний страховий стаж позивача становить 17 років 08 місяців 21 день, для розрахунку права - 21 рік 07 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно до частини 1 статті 26 Закону №1058. Таким чином, вважають, що рішення суду виконано, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідних 28 років страхового стажу згідно частини 1 статті 26 Закону №1058.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін).

Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 р. №2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2023 №2915-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 №3057-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ №14/І-г. Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області 28 липня 1999 року.

07 вересня 2021 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14 вересня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком. Рішення мотивовано тим, що страховий стаж особи становить 11 років 18 днів, для права 14 років 11 місяців 14 днів. До страхового стажу не зараховано: період з 26.07.1980 по 06.02.1989, оскільки в трудовій книжці виправлено дату наказу про звільнення; період з 13.03.1992 по 04.05.1994, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення не завірено підписом посадової особи. Також зазначено, що для зарахування до страхового стажу періодів з 26.07.1980 по 06.02.1989, з 13.03.1992 по 04.05.1994 необхідно надати уточнюючі довідки. Окрім того, зазначено, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 60 років, вік заявника 59 років 8 місяців.

Не погодившись з прийнятим рішенням позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 у справі №200/13112/21 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.09.2021 №30 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області (пл. Соборна, 3, Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 7 вересня 2021 року з урахуванням висновків суду.

18.07.2022 відповідачем прийнято рішення № 30, яким на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі від 18.12.2021 №200/13112/21 при повторному розгляді заяви від 07.09.2021 з урахуванням висновків суду до страхового стажу зараховано періоди роботи у Костянтиновському філіалі №1 Артемівського УПО УТОС з 26.07.1980 по 20.01.1985, з 21.01.1988 по 06.02.1989 та у селянському господарстві «Фермер» з 13.03.1992 по 04.05.1994. Зазначено, що страховий стаж заявника становить 17 років 08 місяців 21 день, для визначення права - 21 рік 07 місяців 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV. Вважають, що рішення суду по справі від 18.12.2021 №200/13112/21 про зобов`язання розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 07.09.2021 виконано, та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідних 28 років страхового стажу згідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV. Вказали, що позивач матиме право на пенсію за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону №1058-IV за досягнення нею 63-річного віку, а саме з 27.12.2024 року.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_3 позивач:

з 01.09.1978 по 25.07.1980 навчалась в ГірПТУ №39;

з 26.07.1980 прийнята газоелектрозварником в Костянтинівську філію №1 Артемівського УПО УТОС (наказ №51 від 25.07.1980);

з 06.02.1989 звільнена в зв`язку з переїздом в іншу місцевість (наказ №8 від 06.09.1989);

з 24.02.1989 прийнята прибиральницею в Де-Кастринську середню школу (наказ №13 від 24.02.1989);

з 13.03.1992 звільнена за переводом в селянське господарство «Фермер» (наказ №6 від 13.03.1992);

з 13.03.1992 прийнята на посаду продавця в селянське господарство «Фермер» (наказ №11 від 13.03.1992);

з 04.05.1994 звільнена за переводом в Де-Кастринську середню школу (наказ №20 від 04.05.1994);

з 04.05.1994 прийнята сторожем в Де-Кастринську середню школу (наказ №129 від 10.05.1994);

30.06.1996 звільнена по догляду за дитиною (наказ №165 від 26.06.1996).

Дипломом НОМЕР_4 підтверджено період навчання позивача з 01 вересня 1977 по 24 липня 1980 року за професією електрогазозварник.

Як вбачається з розрахунку стажу форма РС-право позивачу не зараховано до стажу періоди роботи: з 26.07.1980 по 20.01.1985, з 21.01.1985 по 20.01.1988, з 21.01.1988 по 06.02.1989, з 24.02.1989 по 13.03.1992, з 14.03.1992 по 04.05.1994, з 01.06.2003 по 31.12.2003року.

Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу за позивача сплачено суми заробітку для нарахування пенсії з червня 2003 по травень 2009 страхувальником ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ).

Відповідачем на виконання вимог ухвали суду надано пояснення, з яких вбачається, що до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи у Костянтиновській філії №1 Артемівського УПО УТОС з 26.07.1980 по 20.01.1985, з 21.01.1988 по 06.02.1989 та у Селянському господарстві Фермер з 13.03.1992 по 04.05.1994. Періоди роботи з 26.07.1980 по 06.02.1989, з 24.02.1989 по 13.03.1992, 14.03.1992 по 04.05.1994, з 05.05.1994 по 30.06.1996, період навчання за професією газоелектрозварювальника з 01.09.1978 по 25.07.1980 не зараховано до пільгового стажу позивача за відсутністю уточнюючих довідок пільгового характеру.

Спірним є питання досягнення пенсійного віку із застосуванням положень п. б ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

За ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною першою статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону №1058-IV. Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі за текстом Закон 1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, згідно пункту "б" частини 1 статті 13 наведеного Закону 1788 пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайняття повний робочий день на відповідних роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону № 1788 до внесення змін Законом № 213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті а для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах б-з для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті а- 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах б-з- 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 перевіряючи статтю 13, частину другу статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами б-г статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права, усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ст.62 Закону 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що позивач відповідно до диплому НОМЕР_5 навчалась в СПТУ №39 з 01 вересня 1977 по 24 липня 1980 року за професією електрогазозварник, що також підтверджується записом в трудовій книжці.

Після навчання позивач 26.07.1980 працевлаштувалась газоелектрозварником в Костянтинівську філію №1 Артемівського УПО УТОС.

Таким чином, трудова книжка позивача, зокрема, в частині записів про роботу в період з роботи з 26 липня 1980 по 06 лютого 1989 на посаді газоелектрозварювальника та періоду навчання з 01 вересня 1978 по 25 липня 1980 в міському ПТУ №39 за професією Газоелектрозварювальникає належним доказом роботи позивача на вказаних посадах і у наведений період часу, а отже юридичний факт роботи позивача протягом вказаного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

Таким чином, зазначені періоди роботи мають бути зараховані до пільгового стажу позивача за Списком №2.

Разом з цим суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 26 липня 1980 по 20 січня 1985, з 21 січня 1988 по 06 лютого 1989 на посаді електрогазозварювальника в Костянтинівській філії №1 Артемівського УПО УТОС, з 14 березня 1992 по 04 травня 1994 на посаді продавця в КФГ Фермер, суд зазначає.

Рішенням відповідача від 18.07.2022 № 30 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі від 18.12.2021 №200/13112/21/21. при повторному розгляді заяви від 07.09.2021 року з урахуванням висновків суду до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи у Костянтиновському філіалі №1 Артемівського УПО УТОС з 26.07.1980 по 20.01.1985, з 21.01.1988 по 06.02.1989 та у Селянському господарстві «Фермер» з 13.03.1992 по 04.05.1994 року.

В поясненнях відповідача зазначено, що до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи у Костянтиновському філіалі №1 Артемівського УПО УТОС з 26.07.1980 по 20.01.1985, з 21.01.1988 по 06.02.1989 та у Селянському господарстві «Фермер» з 13.03.1992 по 04.05.1994 року.

Таким чином, оскільки відповідачем до загального страхового стажу позивача зараховано періоди роботи у Костянтиновському філіалі №1 Артемівського УПО УТОС з 26.07.1980 по 20.01.1985, з 21.01.1988 по 06.02.1989 та у Селянському господарстві «Фермер» з 13.03.1992 по 04.05.1994 року, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахувати періоди роботи з 24 лютого 1989 по 13 березня 1992, з 14 березня 1992 по 04 травня 1994 на посаді продавця в КФГ Фермер, з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 із розрахунку 1 рік за 1 рік 6 місяців страхового стажу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;

2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 396/153/17(2-а/396/13/17).

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

При цьому, суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тому, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі №554/1723/17, від 31 липня 2019 року у справі №287/15/17-а, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а, від 22 лютого 2021 року у справі №266/258/16-а.

Факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами трудової книжки позивача, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Разом з тим, суд зазначає, що положення Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993 лише надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15.01.1993, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991 й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин, підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи особи після 01.01.1991 у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права висловлена Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2022 року у справі №592/5589/17.

Згідно архівної довідки архівного відділу адміністрації Ульчського муніціпального району позивач працювала в Де-Кастринській середній шкоді прибиральницею. Отримувала заробітну плату з 1989 по 1996 роки.

Приймаючи до уваги, що не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме : зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи з 24 лютого 1989 по 31.12.1990 із розрахунку 1 рік за 1 рік 6 місяців страхового стажу.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи позивача з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 на посаді сторожа в Де-Кастрінській середній школі, суд зазначає наступне.

Відповідачем на виконання ухвали суду, надані додаткові пояснення, з яких вбачається, що до заяви від 07.09.2021 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 позивачем надавалася трудова книжка від 25.07.1980 НОМЕР_6 , але записи про період роботи з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 року в підсистемі Звернення відсутні. Відповідав вважає, що питання щодо оскарження періоду роботи з 05 травня 1994 року по 30 червня 1996 року є передчасним, так як докази роботи у зазначений період позивачем при поданні заяви про призначення пенсії не надавались.

Позивачем до суду не надано доказів про те, що до заяви про призначення пенсії нею додавалась трудова книжка з записами №9, №10 про роботу у період з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 року.

Таким чином, з урахуванням не виконання ухвали суду позивачем та оскільки відповідачем при винесенні спірного рішення питання про зарахування періодів роботи з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 до стажу позивача не вирішувалось, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п б ст..13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 з 07 вересня 2021, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вищевказана позовна вимога не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться виключно до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року приходить до висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід прийняти рішення про визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 18 липня 2022 року №30 про відмову у призначенні пільгової пенсії за віком позивачу та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07 вересня 2021 відповідно до п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 26 липня 1980 по 06 лютого 1989 на посаді газоелектрозварювальника, періоду навчання з 01 вересня 1978 по 25 липня 1980 в міському ПТУ №39 за професією Газоелектрозварювальника; до страхового стажу періоду роботи з 24 лютого 1989 по 31.12.1990, як роботу в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців з 07 вересня 2021 року.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. згідно квитанції від 27.11.2022 №4040-4847-3537-3781, з відповідача підлягає стягненню 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) про визнання незаконним та скасування рішення від 18 липня 2022 року №30 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до п б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018; зобов`язання зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 26 липня 1980 по 06 лютого 1989 на посаді газоелектрозварювальника та періоду навчання з 01 вересня 1978 по 25 липня 1980 в міському ПТУ №39 за професією Газоелектрозварювальника; зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 26 липня 1980 по 20 січня 1985, з 21 січня 1988 по 06 лютого 1989 на посаді електрогазозварювальника в Костянтинівській філії №1 Артемівського УПО УТОС, з 14 березня 1992 по 04 травня 1994 на посаді продавця в КФГ Фермер та з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 на посаді сторожа в Де-Кастрінській середній школі; зобов`язання зарахувати періоди роботи з 24 лютого 1989 по 13 березня 1992, з 14 березня 1992 по 04 травня 1994 на посаді продавця в КФГ Фермер, з 05 травня 1994 по 30 червня 1996 із розрахунку 1 рік за 1 рік 6 місяців страхового стажу; зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 з 07 вересня 2021 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) від 18 липня 2022 року №30 про відмову у призначенні пільгової пенсії за віком ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 07 вересня 2021 відповідно до п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення за Списком №2 в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 по справі 1-5/2018 з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 26 липня 1980 по 06 лютого 1989 на посаді газоелектрозварювальника, періоду навчання з 01 вересня 1978 по 25 липня 1980 в міському ПТУ №39 за професією Газоелектрозварювальника; до страхового стажу періоду роботи з 24 лютого 1989 по 31.12.1990, як роботу в районі Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на пільгових умовах, а саме зарахування одного року роботи у вказаний період часу за один рік та шість місяців з 07 вересня 2021 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) судовий збір у розмірі 496,20 грн. на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О. Аканов