Справа № 140/1547/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/1547/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на звернення; зобов`язання надати відповідь на звернення від 19 жовтня 2022 року; стягнення 200862,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19 жовтня 2022 року направив відповідачу звернення з пропозицією вчинити дії, однак станом на 06 лютого 2023 року всупереч вимогам статей 15, 20 Закону України «Про звернення громадян» відповіді на звернення він не отримав. Позивач вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду його звернення й тим самим завдав йому моральної шкоди, яка полягає у переживаннях та душевних стражданнях. Позивач, оцінюючи розмір моральної шкоди, виходить із практики Європейського Суду з прав людини, згідно з якою середній розмір моральної шкоди у подібних справах становить 5000,00 євро, що станом на 06 лютого 2023 року становить 200862,00 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.8-9). В обґрунтування цієї позиції вказав, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №70013607 з примусового виконання вимоги Головного управління ДПС у Волинській області від 16 травня 2019 року №Ф-16588-13-3У про стягнення з ОСОБА_2 36774,17 грн боргу. Виконавче провадження відкрито 07 жовтня 2022 року. Позивач ОСОБА_1 19 жовтня 2022 року особисто прибув до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою, про яку йдеться у позові. Державний виконавець відділу роз`яснив ОСОБА_1 , що повноваження представника посвідчуються довіреністю, а також, що він має право звернутися стосовно законності виконавчого документа до Головного управління ДПС у Волинській області. Крім того, 18 листопада 2022 року ОСОБА_1 було направлено письмову відповідь на вказану заяву.

Відповідач вважає, що не допускав протиправної бездіяльності у відносинах із позивачем ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив (а.с.19) позивач вказав, що відповідачем не надано належних доказів надання ним відповіді на звернення від 19 жовтня 2022 року. Також позивач вважає безпідставним посилання відповідача на Закон України «Про виконавче провадження», оскільки спірні відносини цим законом не регулюються.

Інші заяви по суті справи не надходили, як і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

19 жовтня 2022 року у Першому відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєстроване звернення ОСОБА_1 , у якому той повідомив, що 18 жовтня 2022 року на його адресу надійшов рекомендований лист №130 з постановами державного виконавця від 07 жовтня 2022 року про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні та про стягнення виконавчого збору (ВП №70013607) стосовно його сина ОСОБА_2 . У зверненні також повідомлялося про те, що ОСОБА_2 за цією адресою не проживає та перебуває за межами України, а звернена до виконання стягувачем вимога від 16 травня 2019 року №ф-16588-13-3у є завідомо незаконною, на цю адресу не надходила, а отже не набула законної сили. ОСОБА_1 вважає, що строк пред`явлення такого виконавчого документа для примусового виконання сплив, відкриття виконавчого провадження є безпідставним та необґрунтованим й виконавче провадження ВП №70013607 підлягає закриттю, а вимога - поверненню стягувачу (а.с.2).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на його звернення від 19 жовтня 2022 року в порядку Закону України «Про звернення громадян», позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

За приписами частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються (частини перша, третя статті 7 Закону №393/96-ВР).

Порядок розгляду пропозицій (зауважень) громадян визначений статтею 14 Закону №393/96-ВР, заяв (клопотань) статтею 15, скарг статтею 16.

Так за змістом статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як установлено частиною першою статті 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналізуючи норми Закону №393/96-ВР, суд дійшов висновку, що кожен громадянин має право звернутись до уповноваженого органу із заявою про сприяння в реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів або повідомити про порушення чинного законодавства. Зазначеному праву кореспондує обов`язок державного органу, органу місцевого самоврядування, до якого надійшло таке звернення, об`єктивно та вчасно його розглянути, надати вмотивовану відповідь у строки, встановленні статтею 20 Закону №393/96-ВР, і повідомити про наслідки такого розгляду у чіткій відповідності до поставлених питань.

Звернення громадян до відповідного органу мають бути викладені максимально чітко та зрозуміло з метою їх належного та всебічного розгляду. Зрозуміле та чітке викладення вимог сприяє всебічній оцінці, викладених у зверненні фактів, та наданні максимально чіткої відповіді на поставлені питання.

За обставин цієї справи позивач ОСОБА_1 в адресованому Першому відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зверненні від 19 жовтня 2022 року висловив свою оцінку виконавчому документу вимозі Головного управління ДПС у Волинській області від 16 травня 2019 року №ф-16588-13-3у про стягнення з його сина ОСОБА_2 боргу, для примусового виконання якої державним виконавцем 07 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження №70013607 та винесено постанови (про арешт коштів боржника, про стягнення виконавчого збору). На думку ОСОБА_1 у зверненні, відкриття виконавчого провадження є безпідставним та воно підлягає закриттю, а виконавчий документ (вимога) поверненню стягувачу. Одночасно ОСОБА_1 повідомив, що його син, якого стосувалися вказані постанови у виконавчому провадженні №70013607, за адресою, на які такі надійшли, не проживає.

З матеріалів справи також слідує, що позивач ОСОБА_1 не перебуває у відносинах із відповідачем у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження №70013607 (ні як сторона виконавчого провадження, ні як представник сторони виконавчого провадження).

Статтями 5, 8 Закону №393/96-ВР визначені випадки, за яких звернення не розглядаються, повертаються заявнику.

Так відповідно до частин сьомої, восьмої статті 5 цього Закону у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Згідно зі статтею 8 названого Закону письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Закон №393/96-ВР не передбачає інших підстав, за яких відповідь на звернення може не надаватися.

Відповідач не знайшов підстав для повернення звернення ОСОБА_1 , а до відзиву на позов долучив лист від 18 листопада 2022 року №62927 про надання йому відповіді, виходячи із власного розуміння суті такого звернення (заяви), яким повідомив, що оскільки документів, які посвідчують повноваження представника сторони виконавчого провадження, не надано, то надати інформацію щодо виконавчого провадження №70013607 неможливо (а.с.16).

Поряд з тим позивач ОСОБА_1 , заперечує отримання листа відповідача від 18 листопада 2022 року №62927, який, як стверджує останній, був надісланий простою кореспонденцією.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

У разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв`язку. До списку включаються поштові відправлення, поштові перекази, згруповані за способом пересилання (пункт 66 Правил №270).

У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2019 року у справі №128/4752/15-а зроблено висновок, що належними і допустимими доказами відправлення відповіді є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил №270), опис вкладення у цінний лист, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, докази направлення електронною поштою або розписка про отримання у разі вручення заявнику особисто.

Відповідач не надав доказів надіслання у встановлений Законом №393/96-ВР строк відповіді на звернення позивача (квитанцію або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дату та вид послуги, її вартість; список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття тощо).

Поряд з тим лист від 18 листопада 2022 року №62927 позивач ОСОБА_3 отримав разом із відзивом на позов (надіслано рекомендованим листом та вручено 27 лютого 2023 року), про що також слідує з відповіді на відзив.

Оскільки у цьому позові оскаржується саме бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення (суть якого стосувалася незаконності виконавчого провадження, у якому позивач не є учасником), то зважаючи на межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо своєчасного надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 19 жовтня 2022 року та про відмову у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання надати відповідь на це звернення (в ході судового розгляду встановлено факт розгляду і надання відповідачем відповіді на звернення, однак з порушенням встановленого Законом №393/96-ВР строку).

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення коштів у сумі 200862,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 Цивільного кодексу України).

Частиною третьою названої статті обумовлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Позивач жодного обґрунтування заподіяння йому відповідачем моральної шкоди не навів, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру (їх характер та тривалість тощо), як це відобразилося на стані здоров`я, ступінь зниження престижу, ділової репутації, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, затрат часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

З викладеного випливає, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

З огляду на наведене суд зазначає, що наведених позивачем доводів за обставин цієї справи не достатньо для стягнення на його користь моральної шкоди.

Отже, суд задовольняє позов частково.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27А, ідентифікаційний код юридичної особи 35041461) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо своєчасного надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 19 жовтня 2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк