Справа № 420/1195/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1195/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В. , розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 допомоги на поховання пенсіонера,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виплатити ОСОБА_2 допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті,

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 85 000 гривень.

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання правничої допомоги адвокатом у сумі 7000,00 гривень та судового збору в сумі 858,88 гривень.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 здійснила в червні 2022 року поховання тітки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Бериславі Херсонської області під час тимчасової окупації. 11.11.2022 м. Берислав Херсонської області було звільнено від російських загарбників. Згідно ст. 53 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Від представника ОСОБА_2 адвоката Ставроста Р.Ю. до Пенсійного фонду України була подана заява від 29.06.2022 про виплату допомоги на поховання разом із копіями свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , витягу з реєстру про причину смерті для отримання допомоги на поховання, довідки про причину смерті ОСОБА_3 , паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 , довідки банківського рахунку ОСОБА_2 , договору про надання правничої допомоги від 27.06.2018 року №43, а також ордера на представництво адвокатом Зайцевої О.В. в Пенсійному фонді України. Але 29.07.2022 Депаратамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом №2800-030202-8/31146 відмовив адвокату ОСОБА_4 у виплаті його довірителю допомоги на поховання, роз`яснивши, що таку заяву необхідно подати до територіального органу пенсійного фонду заявниці особисто, так як представництво у цій процедурі законодавством не передбачене.

Представник позивачки звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою від 01.08.2022 про виплату допомоги на поховання разом із копіями свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , документами, як і підтверджували причину смерті, паспортом та РНОКПП ОСОБА_2 , довідки банківського рахунку ОСОБА_2 , договору про надання правничої допомоги від 27.06.2018 року №43, а також ордера на представництво адвокатом Зайцевої О.В. в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом №1500-0503-8/80999 від 11.08.2022 відмовило представнику ОСОБА_2 у виплаті допомоги на поховання, зазначивши, що необхідно особисто звернутись до органу ПФУ з пакетом документів, звернення по довіреності за допомогою на поховання законодавством не передбачено.

Позивачка вважає таку відмову протиправною, просить задовольнити позов. Відповідач порушив право позивачки на одержання, передбаченої законом, допомоги на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Тому, належним способом захисту порушеного права позивачки є застосування примусу до відповідача шляхом зобов`язання його виплатити зазначену допомогу на поховання. Своїми протиправними діями щодо відмови у виплаті допомоги на поховання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області завдало ОСОБА_2 моральної шкоди, так як вона зазнала розчарування (почуття несправедливості) та приниження з буку органу державної влади, який за своїм функціональним призначенням є органом соціального захисту, поставив життя і здоров`я позивачки на межі соціального виживання, без виплати їй належних грошових коштів, достовірно знаючи про те, що вона позбавлена можливості звернутися особисто до органів пенсійного фонду, оскільки перебувала на окупованій території в зоні бойових дій. У зв`язку з цим позивачка зазнала стрес, що не дозволяє зосередитися на роботі та звичайних заняттях, і зумовило до витрат додаткових зусиль для організації свого життя і звернення до суду. Позивачка вважає, що достатньою компенсацією спричиненої їх моральної шкоди, виходячи із засад розумності і справедливості є сума в розмірі 85 000,00 гривень. Також просить стягнути витрати за надання правничої допомоги в сумі 7000 грн. та судовий збір 858 грн. 88 коп.

Ухвалою суду від 30.01.2023 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено розглядати справу без виклику представників сторін.

13.02.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Головне управління ПФУ в Одеській області просить відмовити в задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що підстави призначення та виплати грошової допомоги ОСОБА_2 на поховання ОСОБА_3 в розмірі двомісячної пенсії померлої за заявою адвоката ОСОБА_5 - відсутні. Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, (далі - Порядок 22-1), не передбачено подання заяв представниками (крім випадків, перелічених у п. 1.4 Порядку 22-1 випадків подання заяв за малолітніх або неповнолітніх осіб, недієздатних осіб, осіб, дієздатність яких обмежено, законними представниками, які виконують функції опікунів чи піклувальників), а передбачено тільки особисте звернення із заявою про виплату допомоги на поховання і надання оригіналу витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть. Вирішення питання виплати допомоги на поховання померлих пенсіонерів є виключною компетенцією Пенсійного фонду України, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про виплату такої допомоги, а не зобов`язання відповідача призначити та виплатити таку допомогу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Заперечує наявність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 85 000 грн. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України моральна шкода відноситься до цивільних прав та інтересів осіб, отже підлягає захисту порядку цивільного судочинства. Крім того, моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Позивачкою не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) Головного управління та заподіянням шкоди їй, не надано належних пояснень, доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо. До Пенсійного фонду України та Головного управління звернення та запити направляв саме представник ОСОБА_5 , натомість позивачка самостійно до вищезазначених органів не зверталася. Головне управління не погоджується з вимогою щодо стягнення на користь позивача суми витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн. з огляду на наступне. Згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Заявлену суму витрат на правову допомогу у розмірі 7 000 грн. вважає неспівмірною із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію позивача), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. позивачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження сплати заявленої суми у розмірі 7 000,00 грн за надання правничої допомоги.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Берислав Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (бланк серії НОМЕР_1 ), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 24.06.2022 і довідкою про причину смерті, видану 22.06.2022 комунальним некомерційним підприємством "Бериславський центр первинної медико-санітарної допомоги". Поховання ОСОБА_3 здійснювала ОСОБА_2 під час окупації ворогом м. Берислав Херсонської області, за словами позивачки вонає племінницею померлої особи. На час поховання м. Берислав знаходився під тимчасової окупацією військ російської федерації, 11.11.2022 м. Берислав Херсонської області було звільнено від російських загарбників.

До місцевого органу Пенсійного фонду в м. Берислав Херсонської області позивачка не могла звернутися за допомогою на поховання, оскільки той не функціонував.

Представник позивачки адвокат Ставрост Р.Ю. подав заяву від імені позивачки 29.06.2022 до Пенсійного фонду України про виплату допомоги на поховання разом із пакетом документів, але отримав відмову та роз`яснення, що таку заяву необхідно подати до територіального органу пенсійного фонду заявниці особисто, так як представництво у цій процедурі законодавством не передбачене.

В подальшому представник ОСОБА_2 адвокат Ставрост Р.Ю. до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав електронну заяву про виплату допомоги на поховання від 01.08.2022 разом із копіями свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , витягу з реєстру про причину смерті для отримання допомоги на поховання, довідки про причину смерті ОСОБА_3 , паспорта та РНОКПП ОСОБА_2 , довідки банківського рахунку ОСОБА_2 , договору про надання правничої допомоги від 27.06.2018 року №43, а також ордера на представництво адвокатом Зайцевої О.В. в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом №1500-0503-8/80999 від 11.08.2022 відмовило представнику позивачки адвокату Ставрост Р. у виплаті допомоги на поховання, зазначивши, що звернення по довіреності за допомогою на поховання законодавством не передбачено та роз`яснивши, що за отриманням допомоги на поховання за померлу ОСОБА_3 її одержувачу (тобто саме позивачці ОСОБА_2 ) необхідно особисто исто звернутись до будь-якого сервісного центру Пенсійного фонду України.

Позивачка не погодилась із такою відмовою, тому звернулась до суду з даним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління, затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2 (далі - Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Пунктом 2 Положення №28-2 визначено, що управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами Правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду. Серед основних завдань управління, відповідно до п. 3 Положення №28-2, є зокрема, реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства, а також забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7, 8 пункту 4 Положення №28-2).

Тобто органи Пенсійного фонду України є суб`єктами владних повноважень, наділені владними управлінськими функціями.

Предметом цього спору є протиправна відмова ГУ ПФУ в Одеській області здійснити виплату допомоги на поховання. Отже, існує спір щодо захисту прав та інтересів позивачки внаслідок невиконання суб`єктом владних повноважень своїх публічно-владних управлінських функцій.

Відповідно до частини четвертої статті 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у разі смерті пенсіонера його сім`ї або особі, яка здійснила похорон, виплачується допомога на поховання в розмірі двомісячної пенсії.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Частиною 3 цієї статті передбачено, що у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.

Згідно з приписами статті 53 Закону № 1058-IV, у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі за текстом - Порядок № 22-1). Пунктом 5.1 Порядку №22-1 особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання та довідку про смерть пенсіонера або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382). У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.

Пунктом 5.2 Порядку №22-1 встановлено, що заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Інформація про виплату допомоги на поховання додається до електронної пенсійної справи померлого пенсіонера.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що виплата допомоги на поховання у зазначеному розмірі має обов`язковий характер та не ставиться у залежність від будь-яких обставин, що пов`язані з іншими виплатами померлому пенсіонеру при його житті. При цьому особа, якій належить право на отримання допомоги на поховання пенсіонера, законодавчо не обмежена строками звернення до органу ПФУ з заявою про виплату такої допомоги.

Оцінюючи правомірність відмови у виплаті позивачеві допомоги на поховання, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, що відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

П.4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави не розглядати заяву про отримання допомоги на поховання, оскільки вона подана належним представником позивачки електронними засобами зв`язку. Та обставина, що по формі подана заява відрізнялась від форми заяви про виплату допомоги на поховання, яка міститься в Додатку 7 до Порядку № 22-1, не перешкоджало її розгляду по суті. Зміст зазначеної заяви очевидно давав змогу оцінити намір заявника; в заяві зазначені персональні дані позивачки, до заяви представником позивачки було долучено ряд документів (відповідачем не заперечується), які подаються саме при призначенні та виплаті допомоги на поховання. Тобто, не встановлено невідповідності заяви вимогам законодавства. Отже, допомога не нарахована та не виплачена не внаслідок помилок, допущених в заяві, а внаслідок того, що , на думку відповідача, позивачка мала особисто з`явитись до органу ПФУ. Протилежного судом не встановлено.

Таким чином, відмовивши представнику позивачки в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивачки, як особи, яка перебувала на час подання заяви на окупованій території та фізично не мала можливості з`явитись до органу ПФУ.

Відповідно до п. 4.3. Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, підставою для повідомлення про відмову у призначенні та виплаті допомоги на поховання пенсії може бути виключно рішення, прийняте з цього питання.

Як вбачається з матеріалів справи, за розглядом заяви представника позивачки від 01.08.2022 відповідачем рішення не прийнято. Така бездіяльність є протиправною.

Щодо обраного позивачкою способу захисту порушеного права, а саме: визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті ОСОБА_2 такої допомоги, суд зазначає, що в даному випадку не знайшло свого підтвердження відмовf у нарахуванні та виплаті допомоги на поховання, натомість судом встановлено факт відмови розглянути заяву представника позивачки , яка не тягне за собою настання будь-яких негативні наслідки для особи, Правові наслідки для позивачки мав би акт індивідуальної дії - рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у нарахуванні та виплаті цієї допомоги, який не приймався, тобто по суті заява не була розглянута взагалі.

Відповідно до частини другої ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку з чим, суд дійшов до висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви по суті. Тому належним способом захисту порушених прав ОСОБА_2 буде зобов`язання відповідача повторно розглянути подану заяву та прийняти відповідне рішення.

У суду відсутні підстави перебирати на себе повноваження відповідача та давати оцінку праву позивача на отримання відповідної виплати або відсутності такого права.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним, зокрема у його Постанові від 22 квітня 2014 року № 21-484а13.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Щодо позовної вимоги про компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 85 000 грн. Згідно ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

В позовній заяві зазначається, що своїми протиправними діями щодо відмови у виплаті допомоги на поховання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області завдало ОСОБА_2 моральної шкоди, так як вона зазнала розчарування (почуття несправедливості) та приниження з буку органу державної влади, який за своїм функціональним призначенням є органом соціального захисту, поставив життя і здоров`я позивачки на межі соціального виживання, без виплати їй належних грошових коштів, достовірно знаючи про те, що вона позбавлена можливості звернутися особисто до органів пенсійного фонду, оскільки перебувала на окупованій території в зоні бойових дій. У зв`язку з цим позивачка зазнала стрес, що не дозволяє зосередитися на роботі та звичайних заняттях, і зумовило до витрат додаткових зусиль для організації свого життя і звернення до суду.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Питання практики застосування положень законодавства щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п. 3 постанови).

Пунктом 5 зазначеної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд зазначає, що представник позивачки у позовній заяві не надав документального обґрунтування зазначеної ним суми моральної шкоди 85000 грн., в заяві від 01.08.2022 немає пояснень причин неможливості звернення до органу ПФУ особисто, а також не зазначений той факт, що ОСОБА_2 перебуває на окупованій території.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги. Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ст.71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Висновки аналогічного характеру містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідач

Відповідно до ст.242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору..

Позивачем при зверненні до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 858 грн. 88 коп., тому суд вважає пропорційною сумою, що підлягає стягненню на користь позивача є 429 грн. 44 коп.

Що стосується вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Згідно із ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється в порядку, передбаченому ст. 134 КАС України.

Так, відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. Таким чином, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні докази.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, позивачем надана копія договору від 27.06.2018, ордер, копія протоколу про погодження гонорару від 22.12.2022 . Платіжний документ не виданий, також не надано документу про прийняту роботу, послуги.

Надані суду документи не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, за відсутністю обгрунтування саме такого розміру гонорару, та детального опису виконаної роботи за договором, акту приймання-передачі наданих послуг і виконаних робіт.

Відповідач у відзиві заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Але через не надання всіх документів, які підтверджують витрати, та відсутність заяви адвоката та клопотань про намір подати такі документи після ухвалення рішення у справі, суд вважає вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу такою, що не підлягає задоволенню за недоведеністю факту понесення та розміру цих витрат.

Рішення прийнято з урахуванням перебування судді у відпустці з 27.03.2023 по 24.04.2023.

Керуючись ст.ст. 9, 132-139 , 243-246, 250, 255 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не розгляду заяви представника ОСОБА_2 від 01.08.2022 про нарахування та виплату допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_3 та не прийняття відповідного рішення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву представника ОСОБА_2 від 01.08.2022 про нарахування та виплату допомоги на поховання пенсіонера ОСОБА_3 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

Cтягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області ( ) на користь ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 429,44грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В.Хом`якова