Справа № 380/1238/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1238/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» (Позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати Постанову від 04 січня 2023 року № 350138;

- стягнути на користь позивача судовий збір.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що постанова Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області від 04 січня 2023 року № 350138 (далі оскаржувана постанова) є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки винесена з порушенням Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567). Так, в графі оскаржуваної постанови щодо норми закону, котрі нібито порушені, вказані статті 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». При цьому стаття 39 вказаного закону визначає перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Тому, на думку позивача, безпідставно посилатися в оскаржуваній постанові на порушення цієї норми, оскільки 10 листопада 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» здійснювало вантажні перевезення. Статтю 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» позивач не порушував, позаяк не здійснював пасажирських перевезень.

Позивач зазначає, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбувся 04 січня 2023 року, а лист-повідомлення про виклик на розгляд цієї справи Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» отримало 09 січня 2023 року, тобто вже після розгляду справи. Отже, позивач не брав участі у розгляді справи та не надавав пояснень. А розглянувши справу без участі позивача відповідач позбавив його права на участь у розгляді справи та права надання пояснень. Позивач уважає, що неповідомлення його про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт є самостійною достатньою підставою для визнання оскаржуваної постанови протиправною та скасування її, з огляду на те, що відповідач має передбачений Порядком № 1567 обов`язок повідомити суб`єкта господарювання про розгляд справи про порушення.

Зважаючи на вищенаведене адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке зареєстроване у електронній системі документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 20 грудня 2022 року за № 47855/33/24-22, було направлено на адресу позивача. Згідно з трекінгом відправлень, який міститься на офіційному веб-сайті Укрпошти, рекомендований лист за номером 502, що відправлений позивачу, прибув до відділення пошти вже 30 грудня 2022 року, проте вручений позивачу 09 січня 2023 року. Відповідач наголошує, що на нього не покладений обов`язок контролю за процесом відправлення поштової кореспонденції після подання такої до поштового відправлення. З цього приводу відповідач покликається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17.

Крім того, відповідач покликаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 820/4810/17, вказує, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

З огляду на це відповідач резюмує, що позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та мав реальну можливість бути присутнім при її розгляді, а тому твердження останнього про порушення посадовими особами Укртрансбезпеки Порядку № 1567 не відповідає дійсності та спростовується доказами.

Щодо суті виявлених порушень відповідач вказує, що водій транспортного засобу не зазначив у поясненнях як здійснюється фіксування його режиму праці та відпочинку. Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена. Позивач у позовній заяві та водій при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі) фактично не заперечують факт зафіксованого порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідач підсумовує, що доводи позовної заяви не підтверджують наявності порушень в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу позивача, а оскаржувана постанова є такою, що прийнята відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене у задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

На спростування доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, у якій вказує, що відповідач позбавив його можливості взяти участь у розгляді справи про порушення, яка стосується його безпосередньо, що є істотним порушенням процедури розгляду такої справи. В акті від 10 листопада 2022 року, котрий відповідач долучив до відзиву на позовну заяву зазначено, що у водія відсутня роздруківка тахографа за 10 листопада 2022 року. Порушення вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» в акті відсутнє. Крім того, водій транспортного засобу мав роздруківку з тахографа за 10 листопада 2022 року, однак посадові особи відповідача її до уваги не взяли. Такий документ позивач мав намір представити під час розгляду справи про порушення, однак відповідач викликав його на 04 січня 2023 року, а сам виклик позивач отримав 09 січня 2023 року.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 25 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 28 березня 2023 року поновлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву у справі № 380/1238/23, встановлений ухвалою судді від 25 січня 2023 року про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

10 листопада 2022 року о 14 год. 10 хв. (місце проведення перевірки: автодорога М-30, 252 км, Хмельницька область) посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 04 листопада 2022 року № 004353 проведено перевірку транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС», за результатами якої складено акт № 344773 від 10 листопада 2022 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Згідно зі змістом вказаного акту під час перевірки виявлено порушення: «водій здійснював внутрішні вантажні перевезення згідно з ТТН № МКГ006536669. На момент проведення перевірки встановлено, що ТЗ обладнаний діючим та повіреним цифровим тахографом, але у водія ОСОБА_1 відсутня роздруківка з цифрового тахографа за 10.11.2022 р., що порушує вимоги ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Відповідальність за вказане порушення передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» «Перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів», а саме: роздруківки з цифрового тахографа за 10 листопада 2022 року водія ОСОБА_1 . Пояснення водія про причини порушення відсутні. З актом № 344773 водій ознайомився та підписав.

20 грудня 2022 року Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті склав повідомлення про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства, відповідно до якого позивача запрошено особисто (або уповноважену особу) прибути на розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що відбудеться 04 січня 2023 року з 10:00 год. до 13:00 год. за адресою: Львівська область, місто Городок, вулиця Львівська, будинок 659А/2.

Повідомлення про розгляд справи про порушення від 20 грудня 2022 року направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку 26 грудня 2022 року, що підтверджується даними відстеження з сайту Укрпошти (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), трек-номер 502. Відправлення прибуло у точку видачі 30 грудня 2022 року та вручено за довіреністю 09 січня 2023 року.

04 січня 2023 року начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Шульга Олександр, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 350138, якою постановив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» (транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 ) адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 гривень за порушення: допущено перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього Закону.

Позивач, уважаючи вказану постанову відповідача протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 350138 від 04 січня 2023 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-ІІІ державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з частинами чотирнадцятою, сімнадцятою статті 6 Закону № 2344-ІІІ державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За змістом абзацу другого частини першої статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Частиною першою статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою статті 48 Закону № 2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу вказаних положень статті 48 Закону № 2344-III слідує, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та надавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

Відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт визначена статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

У розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону № 2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (пункт 1.2) (далі Положення № 340).

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі ТЗ).

Згідно з пунктом 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 6.3 Положення № 340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Згідно з визначенням, наведеним у абзаці дванадцятому пункту 1.5 Положення № 340, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Отже, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких ТЗ та про певні періоди роботи їх водіїв. Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

Своєю чергою Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 (далі Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385: контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до положень пункту 3.5 Інструкції № 385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Пунктом 3.6 Інструкції № 385 передбачено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку, зокрема наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

Згідно з частиною 3 статті 10 цієї Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Приписи пункту «а» частини 1 статті 10 вказаної Конвенції, на думку суду, є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

В той же час ведення тахографу передбачене для деяких категорій транспорту, в тому числі вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що водій, який здійснює перевезення на вантажному автомобілі, та який обладнаний тахографом, повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Водночас Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 79) (далі - Порядок № 1567).

Цей Порядок визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (пункт 1 Порядку № 1567).

Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (пункти 2, 4 Порядку № 1567).

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (пункт 14 Порядку № 1567).

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абзаци перший, другий пункту 15 Порядку № 1567).

Виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 20 Порядку № 1567).

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (абзац перший пункту 21 Порядку № 1567).

Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (абзац перший пункту 25 Порядку № 1567).

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності) (пункт 26 Порядку № 1567).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27 Порядку № 1567).

Аналіз наведених норм права вказує, що після складання посадовою особою органу державного контролю акту, в якому зафіксовано встановлені під час проведення перевірки порушення особою вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення не пізніше протягом двох місяців з дня його виявлення здійснюється розгляд справи про порушення.

При цьому розгляд справи про порушення за відсутності уповноваженої особи автомобільного перевізника можливий лише у разі його належного сповіщення про розгляд справи, а засобами сповіщення автомобільного перевізника про розгляд справи про порушення визначено розписку, рекомендований лист із повідомленням або надсилання на офіційну електронну адресу (за наявності).

У позовній заяві позивач зазначає, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбувся 04 січня 2023 року, а лист-повідомлення про виклик на розгляд цієї справи Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» отримало 09 січня 2023 року, тобто вже після розгляду справи. Отже, позивач не брав участі у розгляді справи та не надавав пояснень. Розглянувши справу без участі позивача відповідач позбавив його права на участь у розгляді справи та права надання пояснень.

Натомість у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, яке зареєстроване у електронній системі документообігу Державної служби України з безпеки на транспорті від 20 грудня 2022 року за № 47855/33/24-22, було направлено на адресу позивача. Згідно з трекінгом відправлень, який міститься на офіційному веб-сайті Укрпошти, рекомендований лист за номером 502, що відправлений позивачу, прибув до відділення пошти вже 30 грудня 2022 року, проте вручений позивачу 09 січня 2023 року. Відповідач наголошує, що на нього не покладений обов`язок контролю за процесом відправлення поштової кореспонденції після подання такої до поштового відправлення.

Оцінюючи такі аргументи сторін у контексті наведених вище норм права та встановлених судом фактичних обставин справи, суд виходить з наступних мотивів.

Суд встановив, що 20 грудня 2022 року Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті склав повідомлення про розгляд матеріалів справи про порушення законодавства, відповідно до якого позивача запрошено особисто (або уповноважену особу) прибути на розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що відбудеться 04 січня 2023 року з 10:00 год. до 13:00 год. за адресою: Львівська область, місто Городок, вулиця Львівська, будинок 659А/2.

Повідомлення про розгляд справи про порушення від 20 грудня 2022 року направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку 26 грудня 2022 року, що підтверджується даними відстеження з сайту Укрпошти (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html), трек-номер 502. Відправлення прибуло у точку видачі 30 грудня 2022 року та вручено за довіреністю 09 січня 2023 року.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що позивач отримав повідомлення про розгляд справи про порушення вже після дати її розгляду.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про те, що позивач був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та мав реальну можливість бути присутнім при її розгляді. А натомість слідує, що уповноважена особа Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» не була обізнана про розгляд справи про порушення, а тому була позбавлена законного права бути присутньою при розгляді справи про порушення, подавати відповідні докази, висловити заперечення.

Суд не бере до уваги твердження відповідача про вжиття належних заходів для повідомлення позивача про розгляд справи про порушення з огляду на таке.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення законодавства містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про порушення за відсутності особи, яка притягується до певного виду відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи до дати розгляду справи про порушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про порушення.

Відповідачем не було дотримано приписів Порядку № 1567 щодо стосуються процедури розгляду акту перевірки позивача про порушення ним законодавства про автомобільний транспорт, що позбавило Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» законного права бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, висловити заперечення. Відповідач мав пересвідчитись перед розглядом справи про порушення чи повідомлена (обізнана) особа щодо якої здійснюється розгляд про дату та час розгляду такої справи, адже, у протилежному випадку нівелюється сама суть визначення обов`язку повідомляти особу про дату та час розгляду справи про застосування адміністративно-господарських санкцій.

Не отримання такого повідомлення позивачем вчасно, до дати розгляду справи про порушення зумовлено не його пасивною поведінкою, а пов`язане з тривалістю доставки рекомендованих листів, що не спростовано відповідачем.

Позбавлення заінтересованої особи можливості взяти участь у розгляді справи, яка стосується його безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду такої справи. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 17 січня 2019 року у справі № 826/1632/17.

Суд акцентує увагу ще раз на тому, що розгляд справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт можливий за відсутності уповноваженої особи автомобільного перевізника лише у разі його належного сповіщення про розгляд справи.

Суд бере до уваги доводи позивача у цій частині та вважає, що отримання листа про дату та час розгляду справи про порушення після такого розгляду є підставою для скасування оскаржуваної постанови, у зв`язку з порушенням процедури розгляду справи.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 308/12552/16-а вказав про те, що повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим органом справи, яка її стосується.

Факт неповідомлення особи, яка притягується до відповідальності про час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт є підставою для визнання постанови у такій справі неправомірною, та такою, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Суд зазначає, що особі до якої застосовується штрафна санкція повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав на участь в розгляді справи про правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів.

Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Водночас зміст вказаного обов`язку не вичерпується надсиланням лише тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи (передбачені Порядком № 1597): під розписку; рекомендованим листом із повідомленням; надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Таким чином, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, щодо якої застосовується штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт, вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи до дати розгляду справи.

З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в розгляді справи, не можуть бути підставою для скасування постанови. Повідомлення має на меті забезпечити участь особи у розгляді уповноваженим державним органом справи, яка її стосується.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про ухилення позивача від одержання повідомлення або ж вчинення ним інших недобросовісних дій, що вказували б про намагання уникнути участі в розгляді справи. Навпаки, повідомлення одержано позивачем, проте, як вже неодноразово зазначено, після розгляду справи про порушення.

Суд зазначає, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.

Таким чином, суд уважає, що неповідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення, зумовлює виникнення у нього стану правової невизначеності та є самостійною підставою для визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 350138 від 04 січня 2023 року.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17 суд визнає помилковим, оскільки фактичні обставини повідомлення автомобільного перевізника про розгляд справи про порушення у справі № 820/4624/17 є відмінними від тих, що мають місце у справі, яка розглядається. Так, у справі № 820/4624/17 повідомлення про розгляд справи про порушення не було вручено автомобільному перевізнику під час доставки, натомість у цій справі повідомлення вручено позивачу, проте вже після дати розгляду справи про порушення. Відтак постанова Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 820/4624/17 не є релевантною до цієї справи.

Також суд відзначає, що залишаються неспростованими висновки відповідача, зроблені в акті № 344773 від 10 листопада 2022 року, про відсутність роздруківки з цифрового тахографа за 10 листопада 2022 року водія ОСОБА_1 .

У відповіді на відзив позивач зазначає, що водій транспортного засобу мав роздруківку з тахографа за 10 листопада 2022 року, однак посадові особи відповідача її до уваги не взяли. Такий документ позивач мав намір представити під час розгляду справи про порушення, однак відповідач викликав його на 04 січня 2023 року, а сам виклик позивач отримав 09 січня 2023 року.

У аспекті цього суд відзначає, що при проведенні перевірки водій повинен пред`явити ті документи, які від нього вимагаються (стаття 48 Закону № 2344-III). Суд не заперечує того, що під час такої перевірки можуть виникати ситуації, коли обсяг (перелік) наданих документів недостатній для встановлення всіх обставин, які мають значення для настання відповідальності. Але й адміністративно-господарський штраф відповідно до статті 60 Закону № 2344-III накладається не на місці проведення перевірки. Саме для цього і призначається розгляд справи, під час якого посадова особа територіального органу Укртрансбезпеки має з`ясувати наявність підстав для притягнення автомобільного перевізника до відповідальності.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд доходить висновку, що справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт розглянута відповідачем без урахування права позивача на участь у процесі прийняття рішення і як наслідок без урахування усіх обставин, що мають значення, тому прийняту за результатами розгляду такої справи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 350138 від 04 січня 2023 року належить визнати протиправною та скасувати.

Щодо решти аргументів сторін суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача належить стягнути 2147,20 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні, тому їх розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» (вул. Львівська, 19, м. Червоноград, Львівська область, 80100) до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (вул. Львівська, 659 А/2, м. Городок, Львівська область, 81500) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 350138 від 04 січня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-КОМЕРС» (вул. Львівська, 19, м. Червоноград, Львівська область, 80100, ) 2147,20 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 05 травня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.