Справа № 240/789/23
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/789/23

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Матвєєва В.К.,

за участю: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Мариніна М.О.

представника відповідача - Діброва Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування вимоги,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф 840-17 від 10.11.2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 38792,76 грн.

Ухвалою суду від 01.03.2023 року позовну заяву після усунення її недоліків прийнято до розгляду, відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Судове засідання у справі, призначене на 27.03.2023 року, не відбулося по причині неявки представників сторін та подання представником Позивача клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 06.04.2023 року відкладено проведення судового засідання у справі, призначене на 06.04.2023 року, за клопотанням представника Позивача про надання додаткового часу для ознайомлення із відзивом на позов.

В судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що 07.12.2022 року Позивач з органу державної виконавчої служби отримала копію оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 38792,76 грн. за період 2015-2021 роки. Підтвердили, що Позивач з 19.07.2010 року була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, але з грудня 2014 року підприємницьку діяльність не здійснювала і подала до Відповідача заяву про зупинення своєї діяльності. З жовтня 2018 року по січень 2019 року перебувала в трудових відносинах з ТОВ "Торговий дім "Лазурний", а з березня 2019 року по січень 2020 року - з ТОВ "Спринтер Центр". В ці періоди, як пояснили Позивач та її представник, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за Позивача сплачував роботодавець.

На думку Позивача та її представника, оскаржувана вимога є протиправною, так як прийнята із порушенням строків щодо її винесення, без врахування строків давності та без врахування принципу щодо недопущення подвійного оподаткування.

Представник Відповідача, Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що Позивач з 19.07.2010 року була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, але з грудня 2015 року єдиний соціальний внесок не сплачувала. За спірний період Позивач до податкового органу форму 8-ОПП або письмове повідомлення про відсутність підприємницької діяльності не подавала. Підприємницька діяльність Позивача була припинена лише в грудні 2022 року. Відповідно до інтегрованої картки платника, який обрав спрощену систему оподаткування та осіб, за Позивачем за спірний період обліковується недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 38792,76 грн.

Представник Відповідача вважає безпідставними доводи Позивача та її представника щодо неврахування строків позовної давності при винесенні оскаржуваної вимоги і зазначила, що строк позовної давності взагалі не враховується. Вважає, що податковим органом правомірно самостійно нарахована спірна недоїмка у відповідності до повноважень та без врахування строків давності.

Заслухавши доводи Позивача, її представника та представника Відповідача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, регулюються правовими нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010року N 2464-VI (надалі - Закон N 2464-VI), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 , Позивач у справі, була фізичною особою-підприємцем в період з липня 2010року по грудень 2022 року та з 01.01.2012 року по 30.06.2016 року перебувала на спрощеній системі оподаткування, а з 01.07.2016 року по 22.12.2022 року - на загальній системі оподаткування. Вказані обставини визнаються Позивачем та підтверджуються дослідженими судом обліковими даними з інформаційної системи "Податковий блок" (інтегрованої картки платника) та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 4 Закону N 2464-VI протягом вказаного періоду була платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Сторонами визнається право Відповідача на здійснення контролю за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску, та право Відповідача на винесення податкової вимоги про сплату боргу з єдиного внеску.

Судом встановлено, що Відповідачем Позивачу була винесена оскаржувана податкова вимога № Ф 840-17 від 10.11.2020 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 38792,76 грн., в тому числі:

- за жовтень-грудень 2015 року в сумі 1353,38 грн. з урахуванням часткової сплати (термін сплати 19.01.2016року);

- за січень-березень 2016 року в сумі 909,48грн. (термін сплати 19.04.2016 року);

- за квітень-червень 2016 року в сумі 941,16грн. (термін сплати 19.07.2016 року);

- за весь 2017рік в сумі 8448,00грн. (термін сплати 09.02.2018року);

- за січень-березень 2018 року в сумі 2457,18 грн. (термін сплати 19.04.2018 року);

- за квітень-червень 2018 року в сумі 2457,18 грн. (термін сплати 19.07.2018 року);

- за липень-вересень 2018 року в сумі 2457,18 грн. (термін сплати 19.10.2018 року);

- за жовтень-грудень 2018 року в сумі 2457,18 грн. (термін сплати 21.01.2019 року);

- за січень-березень 2019 року в сумі 2754,18 грн. (термін сплати 19.04.2019 року);

- за квітень-червень 2019 року в сумі 2754,18 грн. (термін сплати 19.07.2019 року);

- за липень-вересень 2019 року в сумі 2754,18 грн. (термін сплати 21.10.2019 року);

- за жовтень-грудень 2019 року в сумі 2754,18 грн. (термін сплати 20.01.2020 року);

- за січень-лютий 2020року в сумі 2078,12 грн. (термін сплати 21.04.2020року);

- за червень 2020року в сумі 1039,06грн. (термін сплати 20.07.2020 року);

- за липень-вересень 2020 року в сумі 3178,12грн. (термін сплати 19.10.2020 року);

- за жовтень-листопад 2020 року в сумі 2200,00грн. (термін сплати 19.01.2021 року).

Суть спору між сторонами зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску за спірний період.

Відповідно до досліджених судом облікових даних з інформаційної системи "Податковий блок" (інтегрованої картки платника) та доводів Відповідача, наведених у відзиві, спірна недоїмка зумовлена несплатою Позивачем єдиного соціального внеску за період з грудня 2015 року по листопад 2020 року на загальну суму 38792,76 грн.

Згідно доводів Відповідача, наведених у відзиві, така заборгованість виникла в результаті того, що Позивач кошти на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з грудня 2015 року взагалі не сплачувала хоча була зобов`язана щоквартально сплачувати такий внесок в сумі не менше за розмір мінімального страхового внеску, а тому такі нарахування Позивачу проводилися автоматично.

Такі доводи податкового органу відповідають обставинам справи, але не в повній мірі ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на наступне.

Безспірно, за приписами ч.2 ст.6 Закону N 2464-VI Позивач як платник єдиного внеску зобов`язаний, окрім іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, та подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року N 435 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15 травня 2018 року N 511), Позивач формує та подає до органів доходів і зборів Звіт сам за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік. Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску подається за формою N Д5 згідно з додатком 5 до цього Порядку. Фізичні особи - підприємці, які обрали загальну систему оподаткування до вказаного звіту долучають таблицю "2.Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали загальну систему оподаткування".

Відповідно до вимог частини першої статті 7 Закону N 2464-VI для платників, зазначених в частині першій статті 4 цього Закону, які обрали загальну систему оподаткування, нарахування єдиного внеску здійснюється на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В розумінні вимог ч.8 ст.9 Закону N 2464-VI Позивач з 01.01.2016 року була зобов`язана сплачувати такий нарахований єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Невиконання Позивачем вказаних вимог призводило до автоматичного щоквартального донарахування єдиного внеску в розмір мінімального страхового внеску.

Як зазначено в дослідженій судом інтегрованій картці Позивача як платника єдиного внеску, та у відзиві Відповідача на позов, така заборгованість Позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з грудня 2015року (з урахування часткової сплати) по листопад 2020 року становить 38792,76 грн., виходячи із мінімального розміру такого внеску на спірні періоди.

За приписами ч.4 ст.25 Закону N 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску вимогу лише на суму недоїмки.

Порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 N 449 (далі - Інструкція N 449).

Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції N 449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), окрім іншого, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

За змістом пункту 4 розділу VI Інструкції N 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Разом з тим, судом встановлено та не заперечується Відповідачем, що Позивач протягом спірного періоду, а саме у період з жовтня 2018 року по січень 2019 року перебувала в трудових відносинах з ТОВ "Торговий дім "Лазурний", а з березня 2019 року по січень 2020 року - з ТОВ "Спринтер Центр".

Із заробітної плати Позивача роботодавці систематично сплачували єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вказані обставини визнаються сторонами, підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, а тому в розумінні вимог ч.1 ст.78 КАС України не доказуються.

Разом з тим, Відповідач не врахував, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом N 2464-VI не були своєчасно врегульовані.

Так, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавцем встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019року у справі №440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення, на думку Верховного Суду, норм Закону N 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Одночасно суд враховує приписи ч.6 ст.4 Закону N 2464-VI доповненої Законом № 592-IX від 13.05.2020 року, які передбачають, що особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Зазначене свідчить, що Позивач не був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу за відповідні квартали за період з жовтня 2018року по листопад 2020року, за які роботодавцями було сплачено страховий внесок за Позивача, що сумарно становить 18009,20грн.

Таким чином, оскаржувана вимога Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України від 10.11.2020року № Ф 840-17 в частині нарахування ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18009,20грн. винесена без врахування всіх обставин у справі, не на підставі вимог чинного законодавства, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а позов - частковому задоволенню.

Суд погоджується з доводами Позивача, що про оскаржувану вимогу від 10.11.2020 року № Ф 840-17 їй стало відомо лише в грудні 2022 року.

Належних доказів вручення Позивачу оскаржуваної вимоги до грудня 2022 року Відповідачем суду не надано. По цій причині суд робить висновок, що Позивачем не порушено строків звернення до суду з даним позовом.

Одночасно суд вважає безпідставними доводи Позивача та її представника, що Позивач з грудня 2014 року по грудень 2022 року не здійснювала підприємницьку діяльність, не отримувала доходу, що виключає підстави для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з огляду на таке.

По-перше, Позивач протягом вказаного періоду не подавала до податкового органу форму 8-ОПП (заява про припинення платника податків) або письмове повідомлення про відсутність підприємницької діяльності

По-друге, Позивач та її представник не врахували що приписами пункту 2 частини першої статті 7 Закону N 2464-VI в редакції Закону № 592-IX від 13.05.2020року прямо передбачено, що у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Одночасно суд погоджується з доводами представника Відповідача щодо правомірності нарахування спірної недоїмки з єдиного внеску за весь період без врахування строку давності.

Так відповідно до вимог ч.16 ст.25 Закону N 2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не застосовується.

Суд враховує, що Позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України, судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 536,80 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 1500,00 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України від 10.11.2020року № Ф 840-17 в частині нарахування ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18009,20грн.

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 536,80 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 1500,00 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 05 травня 2023 року