Справа № 440/1778/23
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 04 травня 2023 року м. Полтава Справа № 440/1778/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Диканської селищної ради, Виконавчого комітету Диканської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Диканської селищної ради, Виконавчого комітету Диканської селищної ради, в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати вихідної допомоги позивачу;

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги позивачу у розмірі 206718,63 грн та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2022 року по дату прийняття рішення суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2022 року позивача звільнено з посади секретаря Диканської селищної ради на підставі частини п`ятої статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". При звільненні ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористані дні основної щорічної оплачуваної відпустки. Вихідна допомога позивачу не виплачувалась, що на переконання позивача є протиправним.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачі у відзивах на позов висловили незгоду з позовними вимогами та зауважили, що правові підстави для застосування положень КЗпП щодо виплати вихідної допомоги при звільненні у спірних правовідносинах відсутні, оскільки звільнення позивача відбулось у порядку Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні" та "Про службу в органах місцевого самоврядування", у спірному випадку слід застосовувати спеціальні нормативно-правові акти - Закони України "Про місцеве самоврядування в Україні" та "Про службу в органах місцевого самоврядування". Відтак, відповідачі вважають, що на день звільнення позивача зі служби з ним здійснено повний розрахунок.

У відповіді на відзив позивач наполягав на наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

26 листопада 2020 року позивача обрано на посаду секретаря Диканської селищної ради (рішення першої сесії Диканської селищної ради № 4 від 26 листопада 2020 року).

З 01 березня 2022 року позивача увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (розпорядження голови Диканської селищної ради № 41-ос від 01 березня 2022 року).

Рішенням Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року достроково припинено повноваження секретаря Диканської селищної ради ОСОБА_1 .

Розпорядженням Виконавчого комітету Диканської селищної ради № 340-ос від 02 грудня 2022 року наказано відділу бухгалтерського обліку, звітності та адміністративно-господарського забезпечення здійснити повний розрахунок зі звільненим працівником ОСОБА_1 шляхом виплати йому компенсації за невикористані дні основної щорічної оплачуваної відпустки (24 дні).

06 грудня 2022 року позивач звернувся до Диканської селищної ради із заявою, в якій просив виплатити йому вихідну допомогу при звільненні на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП.

Ігнорування відповідачами зазначеної заяви стало підставою звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 07 червня 2006 року № 2493-ІІІ "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493-ІІІ) посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з частиною першою статті 3 цього Закону посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 2493-ІІІ на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України (стаття 20 Закону № 2493-ІІІ).

Судом встановлено що позивач до дня звільнення, мав статус посадової особи місцевого самоврядування в розумінні статті 2, 3 Закону № 2493-ІІІ і його повноваження місцева рада припинила на підставі рішення Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року "Про дострокове припинення повноважень секретаря Диканської селищної ради ОСОБА_1 ".

Водночас посада, на якій перебував позивач, передбачає обмеження щодо сумісництва і перебування на ній обмежено строком, не лише тим, на який обирається посадова особа та/або орган місцевого самоврядування, але й настанням інших обставин, з якими закон пов`язує припинення повноважень органу місцевого самоврядування та/або посадової особи місцевого самоврядування.

Відтак, проходження служби в органах місцевого самоврядування має свої особливості, а засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є предметом спеціального законодавчого регулювання.

Отже до правовідносин, пов`язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування, можуть застосовуватися загальні положення трудового законодавства у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано.

Стаття 41 КЗпП України визначає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках припинення повноважень посадових осіб.

Частиною першою статті 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Як встановлено судом, рішенням Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року достроково припинено повноваження секретаря Диканської селищної ради ОСОБА_1 на підставі частини п`ятої статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування" та частини п`ятої статті 41 КЗпП.

Враховуючи те, що повноваження позивача припинено в тому числі й на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, суд вважає, що наявними є підстави для виплати такій особі вихідної допомоги відповідно до положень статті 44 КЗпП України, а з урахування відсутності у відповідача жодних правових підстав щодо невиплати позивачу вихідної допомоги, бездіяльність відповідача щодо її виплати є протиправною.

При цьому доводи відповідачів, викладені у відзивах на позов стосовно неможливості звільнення позивача з посади відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України і, як наслідок, неможливості застосування наслідків, передбачених статті 44 КЗпП України, а також про те, що спірне розпорядження оформлене і підписане позивачем як головуючим на тридцять сьомій сесії восьмого скликання Диканської селищної ради власноручно, суд вважає їх неприйнятними, оскільки питання правомірності звільнення позивача з посади у зв`язку з припиненням його повноважень згідно рішенням Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року так само як і правомірність оформлення цього рішення не є спірними у цій справі. На час вирішення спору, що є предметом розгляду в цій справі, рішення Диканської селищної ради № 4 від 30 листопада 2022 року у встановленому порядку не оскаржувалось, не скасоване, протиправним не визнане, а відтак має статус чинного, у зв`язку із чим підлягає обов`язковому та безумовному виконанню.

До того ж слід зазначити, що стаття 41 ЗКпП України не містить жодних застережень стосовно неможливості поширення її вимог на посадових осіб місцевого самоврядування.

Аналіз наведеного дає підстави вважати, що при звільненні особи зі служби в органах місцевого самоврядування з підстав, передбачених КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені цим Кодексом, якщо інше прямо не визначено спеціальним законом.

Відтак, у дослідженому випадку позивач має право на отримання вихідної допомоги при звільненні.

Що стосується визначення розміру вихідної допомоги, передбаченому статтею 44 Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звілтнення.

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Абзацами 3 та 4 пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 визначено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Як свідчать матеріали справи, розпорядженням Виконавчого комітету Диканської селищної ради від 01 березня 2022 року № 41-ос увільнено ОСОБА_1 , секретаря Диканської селищної ради, від роботи з 01 березня 2022 року у зв`язку з призовом на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби.

Таким чином, оскільки з 01 березня 2022 року позивач не працював, відповідно для розрахунку середньої заробітної плати повинен був взятий період січень-лютий 2022 року.

Відповідно до абзаців 3 та 4 пункту 8 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до Довідки про середню заробітну плату від 21 березня 2023 року № 04-39/8, середньоденна заробітна плата складає = (30750,00 грн + 7709,21 грн) / (19 р.дн.+5 р.дн.) = 38459,21 грн / 24 р.дн = 1602,47 грн.

Середньомісячне число робочих днів = (22+21) / 2 = 21,5 р.дн.

Середня місячна заробітна плата = 1602,47 грн х 21,5 р.дн. = 34 453,105 грн.

Таким чином, сума вихідної допомоги становить - 34 453,105 грн х 6 міс. = 206 718,63 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач має право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі 206 718,63 грн.

Разом із тим, на переконання суду не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання Виконавчого комітету Диканської селищної ради здійснити нарахування та виплату та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2022 року по дату прийняття рішення суду з огляду на таке.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених вище положень статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як факт виплати належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Оскільки виплата позивачу вихідної допомоги при звільненні наразі Виконавчим комітетом Диканської селищної ради не здійснена, вирішення питання про його зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є передчасним.

Суд відхиляє посилання відповідачів на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом з огляду на таке.

Так, у цій справі позивач звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просив здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги в розмірі, передбаченому статтею 44 Кодексу законів про працю України, а саме не менш, ніж шестимісячний середній заробіток.

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року на усій території України введено карантинні обмеження. Дія карантину неодноразово продовжувалась Постановами КМУ та триває до теперішнього часу.

Зокрема, такий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 820/4748/17, від 12 вересня 2019 року у справі № 812/1255/17, від 02 липня 2020 року у справі № 812/792/17, від 07 лютого 2022 року у справі № 420/7697/21, від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21.

З огляду на вказане, доводи відповідачів щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки строк звернення до суду із цим позовом у розумінні частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) не є пропущеним.

Отже, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як свідчать матеріали справи, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3012,64 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Виконавчого комітету Диканської селищної ради 1506, 32 грн.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Олійник Т.В. укладений договір про надання правової допомоги № 1 від 06 лютого 2023 року.

Відповідно до платіжної інструкції від 21 лютого 2023 року позивачем сплачені кошти у якості оплати за юридичні послуги за договором № 1 від 06.0 в загальній сумі 7000 грн.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: ордер на надання правової допомоги серії ВІ № 1127536 від 06 лютого 2023 року, договір про надання правничої допомоги № 1 від 06 лютого 2023 року, розрахунок судових витрат, які поніс ОСОБА_1 .

Так, відповідно до даного розрахунку адвокатом надані наступні послуги: вивчення документів (1 год.), письмова консультація клієнта (1 год.30 хв.), збір доказів: підготовка та подання адвокатських запитів від 06.02.2023 № 2, № 3, № 4 (1 год.), розрахунок невиплачених сум при звільненні (30 хв), складення позовної заяви (4 год); опис послуг, які потрібно буде надати адвокату, що є необхідними для надання правничої допомоги: підготовка до розгляду справи в суді, участь у судових засідання, складення заяв та інших документів правового характеру, які будуть необхідні при розгляді справи в суді.

Проте, детального розрахунку із зазначенням розміру суми кожної юридичної послуги позивачем не надано. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також той факт, що розгляд справи проводився в спрощеного провадженні без виклику сторін (в письмовому провадженні), в зв`язку з чим послуги: підготовка до розгляду справи в суді, участь у судових засідання, складення заяв та інших документів правового характеру, які будуть необхідні при розгляді справи в суді, не були надані, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Диканської селищної ради (вул. Незалежності, 133, смт. Диканька, Полтавська область, 38500, ), Виконавчого комітету Диканської селищної ради (вул. Незалежності, 133, смт. Диканька, Полтавський район, Полтавська область, 38500, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Виконачвого комітету Диканської селищної ради щодо невиплати вихідної допомоги ОСОБА_1 в розмірі, передбаченому статтею 44 Кодексу законів про працю України.

Зобов`язати Виконавчий комітет Диканської селищної ради здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 206 718,63 грн (двісті шість тисяч сімсот вісімнадцять грн шістдесят три коп).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Диканської селищної ради (вул. Незалежності, 133, смт. Диканька, Полтавський район, Полтавська область, 38500, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 4006,32 (чотири тисячі шість) гривень 32 (тридцять дві) коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чеснокова