Справа № 300/2455/22
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2023-05-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" травня 2023 р. справа № 300/2455/22
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Микитюка Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування наказу №107 від 09.06.2017,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач), 20.06.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №107 від 09.06.2017.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 у справі №300/2455/22 вказану позовну заяву повернуто позивачу (а.с.16-18).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 про повернення позовної заяви - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.52-55).
Справа №300/2455/22 надійшла на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду 26.01.2023, згідно штампу відділу документального забезпечення канцелярії та в той же день передана на розгляд судді.
Ухвалою суду від 31.01.2023 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви (а.с.60-62).
14.02.2023 представником позивача усунуто недоліки позовної заяви, відтак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.100-101).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом відповідача за №107 від 09.06.2017 позивача виключено зі списків особового складу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки згідно наказу Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за №94 від 20.05.2017 про звільнення з військової служби за станом здоров`я. Вважає даний наказ відповідача таким, що виданий незаконно та необґрунтовано, що полягає в тому, що відповідач при виданні даного наказу не вірно зазначив його вислугу років. Зокрема у даному наказі не зазначена пільгова вислуга років, крім цього в даному наказі невірно зазначено розмір його вихідної допомоги.
06.03.2023 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на позовну заяву від 03.03.2023, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позову. Відзив обґрунтований тим, що оскаржуваний наказ №107 від 09.06.2017 виготовлений на підставі наказу Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20.05.2017 є чинним на сьогоднішній день та вважає, що підстав для його скасування у позивача немає (а.с. 107-109).
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив такі обставини.
09.06.2017 військовим комісаром Івано-Франківського обласного військового комісаріату видано наказ (по стройовій частині) за №107, згідно якого майора ОСОБА_1 , начальника інформаційно-телекомунікаційного вузла Івано-Франківського обласного військового комісаріату, звільненого наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) від 20.05.2017 №94 з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, вважати таким, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до Івано-Франківського МВК Івано-Франківської області.
09.06.2017 виключений із списків особового складу Івано-Франківського ОВК та всіх видів забезпечення. Припинено доступ до роботи з відомостями, що містять держану таємницю. Вислуга років у Збройних Силах становить станом на 01.06.2017 становить: календарна 24 роки 08 місяців 06 днів (а.с.78).
Позивач, вважаючи даний наказ відповідача таким, що виданий незаконно та необґрунтовано, що полягає в тому, що відповідач при виданні даного наказу не вірно зазначив його вислугу років також те, що в даному наказі невірно зазначено розмір його вихідної допомоги, звернувся до суду з даним позовом.
Що стосується обчислення вислуги років ОСОБА_1 , то суд зазначає таке.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Це Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008) застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Пунктом 7 Положення № 1153/2008 визначено, що військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Відповідно до пункту 8 Положення № 1153/2008 загальний строк військової служби військовослужбовця включає весь час перебування його на військовій службі з урахуванням випадків, передбачених пунктами 143, 195 і 209 цього Положення. Загальний строк військової служби встановлюється в календарному обчисленні, а у випадках, визначених законодавством, - у пільговому обчисленні.
Згідно з пунктом 234 Положення № 1153/2008 перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.
Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.
Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.
Порядок проведення розрахунку вислуги років визначається Міністерством оборони України.
Відповідно до пункту 2.10 Положення № 530 перед представленням військовослужбовців до звільнення з військової служби управління (відділ) особового складу (персоналу) уточнює дані про проходження ними служби, а в необхідних випадках і дані про навчання в цивільних вищих (або колишніх середніх) навчальних закладах до прийняття (призову) на військову службу, підтверджує в послужних списках з їх особових справ періоди служби та іншої діяльності, що підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні, і окремо - на умовах, передбачених пунктом 2.2 цього розділу, або на пільгових умовах, після чого разом з відповідними кадровими та фінансовими органами (пункт 2.12 цього розділу) обчислює вислугу років для призначення пенсії.
Щодо військовослужбовців, пенсія яким призначається з урахуванням страхового стажу, управління (відділ) особового складу (персоналу) поряд з військовою службою уточнює і підтверджує також загальний страховий стаж (включаючи час навчання).
Згідно з пунктом 2.11 Положення № 530 до загального страхового стажу для призначення пенсій за вислугу років з урахуванням страхового стажу включаються в календарному обчисленні періоди, указані в статтях 56 - 63 Закону України Про пенсійне забезпечення та статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 2.12 Положення № 530 встановлено, що обчислення вислуги років чи загального страхового стажу для призначення пенсій здійснюється фінансово-економічними управліннями Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, Військово-Морських Сил Збройних Сил України і оперативних командувань за поданням відповідних управлінь (відділів) особового складу (персоналу) - офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом рядового складу, сержантського та старшинського складу управлінь (відділів) оперативних командувань, з`єднань і військових частин, що належать до їх складу, а також офіцерам, військовослужбовцям військової служби за контрактом рядового складу, сержантського та старшинського складу військових частин, підпорядкованих Міністерству оборони України, що займають посади, призначення на які здійснюються наказами командувачів військ оперативних командувань (по особовому складу), їм відповідних і нижче.
Відповідно до пункту 2.13 Положення № 530 при обчисленні вислуги років на пенсію військовослужбовцям, які підлягають звільненню з військової служби, складається розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію (додаток 3). У розрахунку зазначаються всі календарні періоди військової служби і окремо періоди, що зараховуються до вислуги років на пільгових умовах, а також загальна вислуга років на пенсію.
Згідно з пунктом 2.15 Положення № 530 попередній розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію складається відповідним управлінням (відділом) особового складу (персоналу) та передається разом з особовою справою до фінансового органу (пункт 2.12 цього розділу), який складає основний розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію і повертає його в управління (відділ) особового складу (персоналу) для долучення до особової справи військовослужбовця.
Після звільнення військовослужбовця з військової служби зазначений примірник особової справи разом з основним розрахунком вислуги років надсилається в обласний військовий комісаріат за обраним військовослужбовцем місцем проживання, а попередній розрахунок залишається у справах фінансового органу та зберігається протягом трьох років.
Пунктом 2.17 Положення №530 передбачено, що розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію в разі затримки з поданням військовослужбовця до звільнення з військової служби вважається дійсним протягом одного року, а якщо в ньому немає періодів служби, зарахованих до вислуги років на пільгових умовах, - протягом трьох років після складення розрахунку вислуги років до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Отже, пунктом 2.17 Положення №530 передбачена можливість складання розрахунку вислуги років з врахуванням періодів служби, зарахованих до вислуги років на пільгових умовах, та розрахунку вислуги років без врахування періодів служби, зарахованих до вислуги років на пільгових умовах.
Згідно пункту 2.18 Положення №530 обласний військовий комісаріат при призначенні пенсій перевіряє розрахунки вислуги років і додатково включає період неврахованої служби військовослужбовців з дня складення розрахунку вислуги років по день звільнення з військової служби.
Суд зазначає, що оскаржуваний наказ від 09.06.2017 №107 виданий на підставі наказу КВ ОК "Захід" (по особовому складу) від 20.05.2017 №94, який оскаржувався позивачем та рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 в справі №809/983/17 у задоволенні позову відмовлено (а.с.79-86).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 в справі №809/983/17 залишено без змін (а.с.87-92).
Таким чином позовна вимога у цій частині не підлягає до задоволення.
Що стосується вимоги розміру вихідної допомоги, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон України №2011-XII), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Частиною другою статті 9 Закону України №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 Закону України №2011-XII).
Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07 листопада 2007 року №1294 (набрання чинності 01 січня 2008 року) (далі Постанова №1294), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) (пункт 2 Постанови №1294).
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" від 22 вересня 2010 року №889 (набрання чинності 02 жовтня 2010 року) (далі Постанова №889), установлено щомісячну додаткову грошову винагороду:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно пункту 2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
На виконання Постанови №889, наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року №550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (набрання чинності 16 грудня 2016 року, далі Інструкція №550).
Інструкція №550 визначає порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Згідно пункту 3 Інструкції №550, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Тобто, пункт 3 Інструкції №550 містить перелік складових грошового забезпечення, з якого має обраховуватися і виплачуватися винагорода, та який за обсягом є меншим за перелік складових грошового забезпечення, встановлений частиною другою статті 9 Закону України №2011-XII.
Пунктом 5 Інструкції №550 визначено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Пунктом 8 Інструкції №550 встановлено, що винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік (пункт 9 Інструкції №550).
Відповідно до положень пункту 10 Інструкції №550, командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розміри винагороди за наявності обставин, передбачених у цьому пункті.
Аналогічні норми містилися і в наказі Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» від 15 листопада 2010 року №595 , що був чинним до 16 грудня 2016 року, тобто до затвердження Інструкції №550) (далі Інструкція №595).
Окрім того, відповідно до пункту 38.6. Наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" №260 від 11 червня 2008 року (далі Інструкція №260), військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються, зокрема, звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
Відповідно до пункту 38.1. Інструкції №260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
З наведених правових норм вбачається, що винагорода, встановлена Постановою №889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога при звільненні у зв`язку із закінченням строку контракту на підставі ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 825/1138/17, від 18.07.2018 у справі №826/5785/16 та від 03.10.2018 року у справі № 817/1207/17.
Суд звертає увагу на те, що оскаржуваний наказ від 09.06.2017 №107 винесений на підставі наказу КВ ОК "Захід" (по особовому складу) від 20.05.2017 №94, який оскаржувався позивачем у частині п. 20 параграфу 4, згідно якого позивача звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) частини 6 статті 26 Закону України "про військовий обов`язок і військову службу" та рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 у справі №300/4579/21 у задоволенні позову відмовлено (а.с.93-86).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 у справі №300/4579/21 залишено без змін (а.с.97-99).
Таким чином позовна вимога у цій частині є такою, що не підлягає до задоволення.
Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.
Отже, суд вважає, що оскаржуваний наказ №107 від 09.06.2017 винесений на підставі наказу Командувача військ оперативного командування Захід" №94 від 20.05.2017 є чинним, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Судові витрати, які підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Микитюк Р.В.