Справа № 380/3281/23
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3281/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним і скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому врахуванням заяви про усунення недоліків просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перетині державного кордону України від 10.02.2023 та стягнути з відповідача 990 гривень 22 копійки на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди (вартість квитків на потяг Львів - Перемишль).

Ухвалою від 28.02.2023 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 лютого 2023 року рішенням інспектора прикордонної служби - вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Львів" майстер-сержанта ОСОБА_2 позивачу було відмовлено у перетині кордону. У рішенні зазначено, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України та відсутністю підстав на право перетинання державного кордону.

Із рішенням позивач не погоджується, вважає, що воно прийняте з порушенням чинного законодавства України, зазначає, що рішення містить посилання на ряд норм, які не регулюють питання перетину кордону та не містять жодних заборон щодо перетину кордону громадянами України.

Позивач зазначає, що під час перетину кордону ним було подано документи, що засвідчують факт самостійного виховання ним дитини, вважає, що усна вимога посадових осіб прикордонної служби про надання рішення суду щодо визначення місця проживання дитини разом з ним суперечить статтям 160, 161 Сімейного кодексу України, які визначають, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків і лише "якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом" (ч.1. ст 161 СК України).

Позивач просить суд задовольнити позов.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивач під час здійснення прикордонного контролю не підтвердив самостійного виховання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Надані позивачем під час перетину державного контролю документи не підтверджують того, що позивач самостійно виховує сина. Стверджує, що договір щодо здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків не звільняє іншого з батьків дитини від участі у її вихованні і даний договір ніяк не є безумовним доказом того, що батько самостійно виховує дитину.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд виходив з наступного.

10 лютого 2023 року ОСОБА_1 під час перетину кордону у пункті контролю "Львів" разом з своїми дітьми: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 для підтвердження права на перетин кордону було надано представнику прикордонної служби наступні документи:

- паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон номер НОМЕР_1 від 13.01.2017;

- свідоцтво про народження дитини Серія НОМЕР_2 від 29.09.2020, згідно до якого батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_6 ;

- свідоцтва про народження дитини (повторно) Серія НОМЕР_3 від 07.06.2011, згідно до якого батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_7 ;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_4 від 13.01.2021;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , № НОМЕР_5 від 26.01.2021;

- договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків від 25.05.2022, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. та зареєстрованого у реєстрі за №1171;

- дозвіл від матері дитини на виїзд дитини разом із батьком за кордон від 25.05.2022, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. та зареєстрованого у реєстрі за №1172;

- рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.07.2022 у справі № 201/3212/22 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ;

- судовий наказ Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.07.2022 ЄУН № 201/3829/22 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 ;

- акт обслуговуючого кооперативу «Оранж-парк» про проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- довідку із сімейної клініки «Амеда» від 05.09.2022 № 476/22 про проведення медичних оглядів ОСОБА_3 у присутності батька ОСОБА_1 без участі матері;

- довідку закладу освіти «Мандаринка-дитячий садок» від 30.08.2022 № 127 про те, що ОСОБА_5 відвідує дитячий садок, приводить та забирає дитину батько;

- відповідь Адміністрації ДПСУ № 23/к-10438-15497 від 08.11.2022 щодо розгляду звернення позивача:

- рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 у справі № 380/13218/22.

10.02.2023 рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятим інспектором прикордонної служби - вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Львів" майстер-сержантом В.Сукач, відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», а також ПКМУ № 57 зі змінами від 27.01.2023 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону.

Не погодившись з цим рішенням позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державній прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Згідно з п.3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, строк якого продовжувався Указами від 14.03.2022 року №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022, від 17.05.2022 року №341/2022, від 12.08.2022 року №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023 та діє на час ухвалення рішення.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон-№3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 (далі Правила № 57 в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідно до абзацу тринадцятого пункту 2-3 Правил №57 виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів.

Пунктом 2-6 Правил № 57 передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Отже, нормою пункту 2-6 Правил № 57 право на перетин державного кордону поширено окрім осіб перелік яких прямо передбачено пунктами 2-1 та 2-2 цих Правил і на інших осіб, які є військовозобов`язаними однак не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, у тому числі жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Законом № 3543-XII визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону необхідно надати підтверджуючі документи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 157 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Суд встановив, що позивачем для підтвердження права на перетин кордону на виїзд з України було надано представнику прикордонної служби документи згідно вищевказаного переліку.

Суд звертає увагу, що аналогічні документи позивачем подавались при спробі перетину державного кордону 21.09.2022, проте рішенням рішення 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України від 21.09.2022 ОСОБА_1 відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України.

Не погодившись з цим рішенням позивач звернувся до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року у справі №380/13218/22 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України від 21.09.2022 про відмову в перетині державного України громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_8 , прийняте начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_9 .

Постановою Восьмого апеляційного адміністартивного суду від 22 березня 2023 року у справі № 380/13218/22 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року у справі № 380/13218/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено.

Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 22.03.2023 зазначив наступне: «позивачем під час здійснення перетину кордону не було надано представнику прикордонної служби документів, які б свідчили про встановлення певного юридичного факту (свідоцтва про смерть) чи рішення суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), які підтверджують те, що права та обов`язки у даному випадку матері щодо дитини є припиненими і свідчать про те, що позивач здійснює самостійне виховання дитини віком до 18 років. Розірвання шлюбу та укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків батьків жодним чином не підтверджує факту самостійності виховання дитини одним із батьків, оскільки нормами Сімейного кодексу України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України).» Таким чином, суд не встановив підстав для скасування рішення 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України від 21.09.2022 про відмову в перетині державного України громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 і таке є законним та обґрунтованим.

З огляду на те, що 10.02.2023 під час спроби перетину державного кордону України позивач не подав належних документів на право перетину державного кордону та враховуючи висновки Восьмого апеляційного адміністративного суду наведені у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 380/13218/22, суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення від 10.02.2023 про відмову у перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 .

У зв`язку з встановленням при розгляді справи правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу у перетині державного кордону на виїзд з України, відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги про стягнення з відповідача 990 гривень 22 копійки на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди (вартість квитків на потяг Львів - Перемишль).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позовні вимоги спростовані відповідачем, у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення матеріальної шкоди - відмовити..

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Крутько О.В.