Справа № 280/1636/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 травня 2023 року Справа № 280/1636/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного, у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач) до військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення обрахунку ОСОБА_1 вислуги років в календарному та пільговому обчисленні, відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити обрахунок вислуги років в календарному та пільговому обчисленні ОСОБА_1 відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393;

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби стосовно невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу у військових частинах НОМЕР_1 , НОМЕР_4 . 15 грудня 2021 року позивача звільнено з військової частини НОМЕР_4 » у зв`язку із закінченням строку контракту. При цьому, всупереч пункту 234 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, перед звільненням позивачу не була доведена інформація про обрахунок вислуги років в календарному та пільговому обчисленні. Зокрема не враховані всі періоди служби, які мають бути обраховані як в календарному, так і в пільговому обчисленні. Крім того, при звільненні, всупереч пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачу не виплачена одноразова грошова допомога. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду із позовом.

Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року відкрито провадження у справі №280/; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

24 квітня 2023 року відповідачем до суду подано відзив на позовну, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає про те, що з урахуванням постанови КМУ № 393 від 17 липня 1992 року вислуга років на пільгових умовах застосовується тільки для визначення розміру пенсії. При цьому, у Постанові відсутні будь-які посилання на те, що для призначенні одноразової грошової допомоги при звільненні слід використовувати пільгову вислугу років. Дана теза також вбачається з аналізу положень наказу МОУ № 260 від 07 червня 2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Так, розділом XXXII визначається порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Відповідно до п. 2 даного розділу, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей». При цьому, положення Інструкції в цій частині не суперечить змісту пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки дана норма закону для розрахунку періоду щодо виплати вказаної допомоги використовує саме календарні роки служби, а не загальну вислугу, яка може включати в себе також і пільгові періоди служби. На підставі викладеного вважає, що позивачем безпідставно висунута вимога щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки вислуга років в календарному обчисленні, відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №238 від 15 грудня 2021 року становить 03 років 11 місяців 17 днів. З огляду на вказане, у задоволенні позову просить відмовити.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Згідно військового квитка Серії НОМЕР_5 від 30 жовтня 2007 року:

- 31 жовтня 2007 року ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби та призваний на строкову військову службу;

- у період з 01 листопада 2007 року по 09 жовтня 2008 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 ;

- у період з 04 квітня 2014 року по 26 березня 2015 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_7 ;

У період з 15 грудня 2017 року по 15 грудня 2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 15 грудня 2021 року ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15 грудня 2021 року №238 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно вказаного наказу позивачу:

- виплачено премію за особистий внесок у загальні результати служби за грудень 2021 року у повному обсязі по день виключення, передбачену наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260;

- виплачено надбавку за особливості проходження служби за грудень 2021 року у повному обсязі по день виключення, передбачену постановою Кабінету Міністрів оборони України від 30 серпня 2018 року №704;

- щорічна основна відпустка за 2021 рік використана в обсязі в кількості 14 (чотирнадцяти) діб. Виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021 рік за 16 днів.

- виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік.

-виплачено грошову компенсацію за додаткову відпустку, передбачену пунктом 12, статтею 12, розділом 3 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з розрахунку по 14 календарних днів за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки загалом за 70 діб у відповідності до вимог абзацу 2 пункту 3 параграфу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260;

- виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно згідно ПКМУ від 16 березня 2016 року №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби. Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі виданої речової служби військової частини НОМЕР_1 від 02 грудня 2021 року №58 в розмірі 12 152,52 гривень.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 №260 за 2021 рік позивач згідно вказаного наказу не отримував.

Постійним або службовим житлом не забезпечувався.

Вислуга у Збройних Силах України становить на день звільнення: календарна - 3 роки 11 місяців 17 днів, пільгова - 4 роки 06 місяців 28 днів.

Інформації щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені вищезазначений наказ не містить.

28 грудня 2021 року позивач звернувся до відповідача із запитом про надання інформації, в якому, зокрема просив надати: інформацію щодо розрахунку його вислуги років (в пільговому обчисленні); інформацію у вигляді довідки щодо виплати позивачу грошового забезпечення, а саме: усі отриманні мною види грошового забезпечення за останні 24 місяці підряд перед місяцем звільнення, із розбивкою помісячно.

На виконання вимог вказаного запиту про надання інформації позивачу надано довідку про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення від 26 листопада 2021 року № 732/549 про те, що в період з 01 червня 2014 року по 21 листопада 2014 року, з 23 січня 2018 року по 30 квітня 2018 року, з 30 квітня 2018 року по 21 жовтня 2018 року, з 01 червня 2019 року по 22 жовтня 2019 року, з 06 липня 2020 року по 19 вересня 2020 року, з 05 жовтня 2020 року по 15 січня 2021 року з 02 лютого 2021 року по 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів м. Маріуполь, Донецької області.

10 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Проте, відповідь на вказану заяву відповідачем надана не була. Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні також здійснена не була.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача в частині не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивач звернувся до суду із позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Пунктами 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам служби Судової охорони та членам їхніх сімей (далі - постанова № 393).

Згідно з пункту 10 постанови № 393 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З вищевикладеного вбачається, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Крім того, в положеннях пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме вислуги календарних років.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 24 листопада 2020 року по справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року по справі № 380/2427/20, які в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

За встановленими обставинами, в наказі від 15 грудня 2021 року № 238 календарна вислуга років позивача станом на 15 грудня 2021 року становить: 03 роки 11 місяців 17 днів, а пільгова 04 роки 06 місяців 28 днів.

В той же час, враховуючи наявний в матеріалах справи військовий квиток Серії НОМЕР_5 від 30 жовтня 2007 року позивач проходив військову службу у період з 31 жовтня 2007 року, з 01 листопада 2007 року по 09 жовтня 2008 року, з 04 квітня 2014 року по 26 березня 2015 року; з 15 грудня 2017 року по 15 грудня 2021 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

З огляду на вказане, календарна вислуга позивача станом на 15 грудня 2021 року становить 5 років 11 місяців 03 дні, а не 3 роки 11 місяців 17 днів, як зазначено у наказі відповідача від 15 грудня 2021 року № 238.

Таким чином, загальна вислуга років позивача (календарна + пільгова) становить: календарна: 5 років 11 місяців 03 дні, пільгова: 4 роки 06 місяців 28 днів, загальна: 10 років 06 місяців 01 день.

Тобто, умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню

З приводу посилань на позивача на абзац 7 підпункту «а» пункту 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 суд зазначає, що положеннями вказаного пункту визначено порядок обчислення вислуги років, який враховується під час призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 такого Закону.

Відтак, враховуючи той факт, що призначення пенсії та обчислення вислуги років не є предметом розгляду в адміністративній справі № 280/1636/22 абзац 7 підпункту «а» пункту 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 не підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір, а тому витрати зі сплати судового збору відсутні.

У позові заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до підпунктів 1-5 до статті 134 КАС України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

3. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З метою розподілу судових витрат позивач повинен подати до суду детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (постанови від 17 березня 2021 року у справі №280/1266/19, від 25 березня 2021 року у справі №645/3044/17, від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а тощо), при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В той же час, документи на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у тому числі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, позивачем не надано. Заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог у зв`язку з неможливістю з поважних причин подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, в порядку частини 3 статті 143 КАС України, позивачем не подано.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки належних доказів надання правничих послуг та понесення таких витрат суду не надано.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення обрахунку ОСОБА_1 вислуги років в календарному та пільговому обчисленні, відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити обрахунок вислуги років в календарному та пільговому обчисленні ОСОБА_1 відповідно до Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні з військової служби стосовно невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 08 травня 2023 року.

Суддя Д.В. Татаринов