Справа № 163/1690/22
Суддя: Каліщук А. А.
Дата ухвалення: 2023-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.,

за участю секретаря судових засідань Кравчук А.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Приступи С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що інспектор СРПП ВП №1 (м. Любомль) Зінчук В.В. притягнув його до адміністративної відповідальності за те, що він у серпні 2022 о 19 годині 31 хвилину в с. Старовойтово по вул. Прикордонників, керуючи транспортним засобом марки «RENAULT Premium 410», н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 (рух прямо) здійснив поворот ліворуч, був не пристебнутий ременем безпеки, після зупинки не увімкнув аварійну сигналізацію.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Дану постанову вважає незаконною, оскільки він у вказаний в постанові день і час не керував автомобілем та не порушував ПДР.

Просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч.2 ст. 122 КупАП, а провадження у справі закрити.

09.12.2022 відкрито провадження у справі.

Представник відповідача 20.02.2023 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач керував транспортним засобом і не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 в ПДР. Також після зупинки транспортного засобу не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив вимоги п. 9.9. «б» ПДР, а також не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1. Під час розгляду справи працівником поліції здійснювалась відеозйомка. Під час винесення постанови ОСОБА_1 визнавав вину у вчиненні даних правопорушень, не висловлював жодних заперечень. Постанова про накладення адміністративного стягнення є законною, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили позов задовольнити, в обгрунтування надали пояснення аналогічні ти, що викладені позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зв`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити у його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 07.08.2022 об 19 годині 30 хвилин перебував вдома в м. Володимирі і не міг знаходитись в цей час у с. Старовойтово, як це зазначено у постанові про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення позивача тайого представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення серія БАВ № 312255 від 07.08.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 07.08.2022 в с. Старовойтово по вул. Прикордонників, керуючи транспортним засобом марки «RENAULT Premium 410», н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 (рух прямо), здійснивши поворот ліворуч, був не пристебнутий ременем безпеки, після зупинки не увімкнув аварійну сигналізацію.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимоги п. 2.3 в), п. 9.9. б) ПДР, а також не виконання вимог дорожнього знаку 4.1 та вчинення правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч.2 ст. 122 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі - ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3.в) ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до п. 9.9. б) ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Також знак 4.1. є наказовим знаком і дозволяє рух лише прямо.

Частина 5 ст. 121 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Положення ч.2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення вказав те, що він 07.08.2022 не керував транспортним засобом і не порушував ПДР України.

Однак такі обгрунтування є безпідставними, надуманими, надані з метою уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки спростовуються наступними належними та допустимими доказами.

Із дослідженого судом відеозапису встановлено, що 07.08.2022 об 00 години 23 хвилини автомобіль марки «RENAULT Premium 410», н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , був зупинений працівником поліції.

Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що він не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 (рух прямо), здійснивши поворот ліворуч, був не пристебнутий ременем безпеки та після зупинки не увімкнув аварійну сигналізацію.

Під час винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 повністю визнавав факт порушення ним вимог дорожнього знаку 4.1 (рух прямо), керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки та не увімкнення аварійної сигналізації після зупинки транспортного засобу. Дана обставина підтверджується відеозаписом на якому ОСОБА_1 зазначає, що він згідний із даними правопорушеннями та неодноразово просить працівників поліції не притягувати його до адміністративної відповідальності за вчиненні правопорушення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «RENAULT Premium 410», н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 (рух прямо), здійснивши поворот ліворуч, був не пристебнутий ременем безпеки та після зупинки не увімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив вимоги п. 2.3 в), п. 9.9. б) ПДР та вчинив правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121, ч.2 ст. 122 КУпАП.

Щодо визнання неналежним та недопустимим відеозапису з тих підстав, що у постанові про адміністративне правопорушення та на відеозпису зазначений різний час вчинення правопорушення, то суд зазначає наступне.

Доказ визнається недопустими у випадку не будь-якого порушення, а лише, якщо доказ отриманий внаслідок істотно порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Розбіжність в постанові про адміністративне правопорушення та на відеозпису в часі вчинення правопорушення, не свідчить про безумовну недопустимість зібраних у справі доказів, оскільки не є істотним порушенням прав та свобод людини.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу, що позивачем не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

Оскільки позивач в судовому засіданні підтвердив, що дана подія була 07.08.2022 близько 00 годин 30 хвилин, що також підтверджується відеозаписом із камери поліцейського, а тому суд вважає, що розбіжність у часі є порушенням суто формальним і не впливає на дійсність постанови про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом постанови про адміністративне правопорушення, а також відеозапису із камери поліцейського.

При цьому, пояснення свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчинені даних правопорушень, оскільки дані свідки підтвердили лише ту обставину, що ОСОБА_1 07.08.2022 об 19.31 годину перебував в м. Володимирі, а не в с. Старовойтово.

Оскільки під час розгляду справи судом було встановлено, що у протоколі дійсно не вірно зазначено час вчинення правопорушення, що є формальним порушенням і не є безумовною підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення, а тому їхні пояснення не мають правового значення і не є доказами відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, надані представником відповідача докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Оскільки позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 (рух прямо), здійснивши поворот ліворуч, був не пристебнутий ременем безпеки та після зупинки не увімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив вимоги п. 2.3 в), п. 9.9. б) ПДР, тому представник відповідача правомірно притягнув його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч.2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення у межах санкції статей.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Враховуючи те, що позивач в судовому засіданні не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, не подав суду доказів, які були б підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення, а також беручи до уваги, що під час розгляду справи не встановлено порушень вимог КУпАП при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення та за відсутністю даних про те, що обставини справи, які викладені у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідають дійсності, при цьому відповідач належними та допустимими доказів довів правомірність своїх дій та постанови, тому суд прийшов до висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є обґрунтованою, законною, а тому відсутні підстави для її скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 20, 77, 244-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук