Справа № 420/11248/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11248/22
Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Македонської Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року адвокат Македонська Ірина Олександрівна в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просила:

- визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , вчиненими в ході проведення службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №258 від 19.06.2022 року «Про призначення службового розслідування за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні лейтенантом медичної служби Танасійчук О.», в тому числі щодо розголошення інформації, яка стосується службового розслідування відносно ОСОБА_1 іншим особам, неналежного, неповного, необ`єктивного, упередженого проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Міністерства оборони України №140 від 16.07.2022 року «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні лейтенантом медичної служби ОСОБА_1 », яким за особисту недисциплінованість та порушення вимог статей 11, 12, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та статті 18 наказу Міністра оборони України 29.06.2005 року №569, відповідно до п.«г» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, накладено на лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність»;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь лейтенанта ОСОБА_1 грошове забезпечення (заробітну плату) в розмірі суми, не виплаченої через дію дисциплінарного стягнення, накладеного наказом військової частини НОМЕР_1 №140 від 16.07.2022 року, що складає 10000,00 гривень;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь лейтенанта ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог було зазначено, що під час проходження нею військової служби у Збройних Силах України за контрактом на посаді офіцерського складу в якості лікаря медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 її неправомірно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності спірним наказом, оскільки службового розслідування фактично не проводилось, а викладені в Акті службового розслідування №149 від 15.07.2022 року висновки про вчинення нею дисциплінарного проступку є упередженими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат Македонська Ірина Олександрівна в інтересах позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та з 13.10.2021 року має військове звання лейтенант м/с та з 22.06.2021 року призначена лікарем медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з послужного списку ОСОБА_1 (т.1 а.с.48) з 06.09.2019 року по 22.06.2021 року була слухачем Української військово-медичної академії, а з 22.06.2021 року лікар медичного пункту військової частини НОМЕР_1 .

19.06.2022 року командир військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ №258 «Про призначення службового розслідування за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні лейтенантом медичної служби ОСОБА_1 » (т.1 а.с.40).

Зі змісту цього наказу слідує, що підставою для призначення службового розслідування став рапорт командира І реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 19.06.2022 року, відповідно до якого позивач 12.05.2022 року, тимчасово виконуючи обов`язки начальника медичного пункту І реактивного артилерійського дивізіону (штатна посада лікар медичного пункту військової частини НОМЕР_1 ), направилась на лікування з ангіною до 66 ВМГ з закріпленим за нею автоматом та пістолетом, який вона здала під охорону співробітникам шпиталю в підвал, де далі зброя була облікована на половину надірваному листі паперу (т.1 а.с.33).

У наказі від 19.06.2022 року №258 також зазначено, що в подальшому 16.06.2022 року представником Служби безпеки України була надана інформація, що автомат та пістолет, який вказано вище, був ним опечатаний та взятий під його охорону, у зв`язку з тим, що лейтенант медичної служби ОСОБА_1 була переведена до іншого шпиталю, який дислокується у м.Дніпрі та цю зброю з собою не забрала. В цьому рапорті також вказується про те, що старший сержант ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_1 та задав їй запитання де вона знаходиться та де її автомат та пістолет, на що вона відповіла, що місце її лікування та хвороба буде відображена в епікризі, а зброя знаходиться з нею (т.1 а.с.33)

Зазначеним наказом №258 проведення службового розслідування було доручено начальнику розвідки штабу І реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_4 до 30.06.2022 року.

За результатами службового розслідування ОСОБА_5 складено та підписано Акт службового розслідування за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні лейтенантом медичної служби Танасійчук О. №149, який затверджений тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2022 року (т.1 а.с.36-38) (далі Акт службового розслідування №149).

Відповідно до змісту Акту службового розслідування №149 12.05.2022 року тимчасово виконуюча обов`язки начальника медичного пункту І реактивного артилерійського дивізіону лейтенант ОСОБА_1 звернулась за медичною допомогою з діагнозом «Ангіна» до 66 ВМГ, маючи при собі закріплений за нею автомат та пістолет із набоями. В указаному медичному закладі вищезазначений автомат та пістолет лейтенант медичної служби ОСОБА_1 здала співробітникам шпиталю на зберігання. Зброя була взята на облік неналежним чином (була облікована на половину надірваному листі паперу невстановленого зразку). В подальшому, 16.06.2022 року представником Служби безпеки України була надана інформація про те, що вищезазначена зброя ним була опечатана та взята під його охорону у зв`язку з тим, що лейтенант медичної служби ОСОБА_1 була переведена до іншого шпиталю, який дислокується у місті Дніпро та особисту зброю з собою не забрала. Відповідно до рапорту Сорокіної А. від 28.06.2022 року №2/3066, лейтенант ОСОБА_1 відмовилася надавати пояснення за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні та свого місця знаходження. Запропоновано накласти на лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «Попередження про неповну службову відповідність».

За результатами службового розслідування командир військової частини НОМЕР_1 прийняв наказ від 16.07.2022 року №140 «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні лейтенантом медичної служби ОСОБА_1 » (т.1 а.с.34-35), яким наказано: « 1.За особисту недисциплінованість та порушення статей 11, 12, 58, 59 Статуту внутрішньої служби, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також вимоги статті 18 наказу Міністра оборони України від 29.06.2005 року №569, відповідно до п.«г» ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, накласти на лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «Попередження про неповну службову відповідність».

В тексті цього наказу, як і в Акту службового розслідування №149, зазначається про те, що своїми діями лейтенант ОСОБА_1 порушила вимоги статей 11, 12, 58, 59 Статуту внутрішньої служби, статей 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також вимоги статті 18 наказу Міністра оборони України від 29.06.2005 року №569 «Про внесення змін до Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», де вказано, що стрілецька зброя і боєприпаси військовослужбовців, які прибули у відрядження, зберігаються в окремій ставниці, шафі, ящику в місці зберігання зброї та боєприпасів, визначеному наказом командира військової частини. Ставниця, шафа, ящик замикаються і запечатуються печаткою чергового підрозділу.

Також у спірному наказі зазначається, що враховуючи, що лейтенант медичної служби ОСОБА_1 відмовилася надавати пояснення за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні, уникала телефонних дзвінків, на прохання надати особисту інформацію для проведення службового розслідування (паспортні дані, адресу проживання, сімейний стан) відповідала, що вона не володіє такою інформацією та не визнає свою провину.

Притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом від 16.07.2022 року №140 стало підставою для подачі даного позову.

Обсяг нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, що підлягає застосуванню при вирішенні даного спору, полягає в наступному.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

- додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Частиною 1 ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Відповідно до ч.1 ст.84, ч.ч.1, 3 ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Згідно із ст.86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку), визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, яка затверджена Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року №608 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за №1503/31371 (далі - Інструкція №608).

Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до п.8 розділу ІІІ Інструкції №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції №608 встановлено, що посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Згідно з п.14 розділу ІІІ Інструкції №608 до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Пунктом 1 розділу ІV Інструкції №608 зобов`язано осіб, які проводять службове розслідування, дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Пункт 2 розділу ІV Інструкції №608 надає особам, які проводять службове розслідування, зокрема, такі права:

- запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);

- отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

- з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

- за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді;

- ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

- отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України.

Пункт 3 розділу ІV Інструкції №608 закріплює за військовослужбовцем, стосовно якого проводиться службове розслідування, такі права:

- знати підстави проведення службового розслідування;

- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до розділу V Інструкції №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше - процедура проведеного відносно позивача службового розслідування та права позивача у цій процедурі порушені не були; по-друге позивача обґрунтовано було притягнуто до дисциплінарної відповідності спірним наказом за допущені порушення вимог Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 29.06.2005 року №359 (у редакції наказу Міністерства оборони України 20.10.2015 року №569) (далі Інструкція №359).

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

З метою надання об`єктивної оцінки проведеного відносно позивача службового розслідування, колегією суддів в судовому засіданні 26.04.2023 року було зобов`язано представника відповідача надати апеляційному суду відсутні у матеріалах справи всі належним чином засвідчені матеріали службового розслідування.

На виконання цієї вимоги, 01.05.2023 року відповідач супроводжувальним листом №1997 надав лише такі засвідченні копії документів, які стосуються проведеного службового розслідування: копію Акту службового розслідування №149, копію листів Книги видачі зброї та боєприпасів чергового військової частина НОМЕР_1 , копію наказу командира ВЧ НОМЕР_1 ві19.06.2022 року №258 про призначення службового розслідування, копію пояснювальної записки начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_1 від 12.07.2022 року, копію пояснень ОСОБА_6 від 13.07.2022 року. Копії всіх цих документів вже були раніше надані позивачем в якості додатків до позовної заяви.

Інші документи, які долучені до супроводжувального листа відповідача №1997, стосуються невиплати позивачу премії за липень 2022 року внаслідок застосування оскаржуваного дисциплінарного стягнення.

Відповідач також долучив запит до військової частини НОМЕР_2 від 28.04.2023 року №1989 щодо надання підтверджуючих документів перебування належної ОСОБА_1 зброї в військовій частині НОМЕР_2 , а також відповідь ВЧ НОМЕР_2 від 01.05.2023 року №107, відповідно до якої зазначена у запиті зброя була передана до ВЧ НОМЕР_1 за актом прийому-передачі стрілецького озброєння від 27.07.2022 року та додана копія такого акту.

Стосовно дотримання відповідачем порядку проведення відносно позивача службового розслідування та прав позивача в цій процедурі, колегія суддів вважає, що службова особа, якій було доручено проведення такого розслідування не дотрималась в повній міри вимог Інструкції №608 щодо вжиття всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не скористалась наданими їй правами на виклик ОСОБА_1 до місця проведення службового розслідування та отримання від неї письмових пояснень, на отримання інформації від ВЧ НОМЕР_2 щодо обставин прийняття та зберігання належної ОСОБА_1 зброї, а також не забезпечила можливість реалізувати позивачу свої права в цьому службовому розслідування.

Як слідує зі змісту Акту службового розслідування №149, висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку ґрунтується на таких доказах:

- рапорт командира І реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2022 року ОСОБА_2 ;

- пояснення головного сержанту 1 реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 13.07.2022 року, відповідно до яких ОСОБА_7 дзвонив ОСОБА_1 по телефону та питав про місцезнаходження її та її зброї;

- пояснювальна записка начальника медичної служби ОСОБА_8 , стосовно перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у Військово-Медичному клінічному центрі Східного регіону м.Дніпро з 14.05.2022 року та відмови останньої в телефонному режимі коментувати свій стан здоров`я та причину госпіталізації;

- рапорт ОСОБА_9 від 28.06.2022 року №2/3066 про телефонну розмову із ОСОБА_1 в присутності трьох свідків, в ході якої остання відмовилась надавати пояснення;

- усні пояснення начальника штабу першого заступника командира І реактивного артилерійського дивізіону майора ОСОБА_10 про знаходження належної позивачу зброї в 66 ВМГ місто Покровськ.

З аналізу змісту Акту службового розслідування №149 слідує, що особа, якій було доручене проведення службового розслідування, під час службового розслідування спілкувалась із позивачем лише один раз по телефону, коли позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в м.Дніпро, позивача до місця проведення службового розслідування не викликала, письмових пояснень від позивача не витребувала.

Письмові пояснення інших осіб, які долучені до Акту службового розслідування №149 ( ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ) та усні пояснення ОСОБА_10 , також свідчать про те, що ці особи спілкувались із ОСОБА_1 лише по телефону поза рамками службового розслідування, і їм особисто нічого не відомо про обставин зберігання належної позивачу зброї.

При цьому, відповідач не надав суду документальне підтвердження існування інформації представника Служби безпеки України від 16.06.2022 року про опечатування ним належної позивачу зброї та взяття її під його охорону, а також рапорт Сорокіної А. від 28.06.2022 року №2/3066 про відмову лейтенанта ОСОБА_1 надавати пояснення, на які є посилання в Акті службового розслідування №149.

Як слідує з матеріалів справи, на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.12.2021 року позивач разом зі зброєю відбула у відрядження до штабу ООС м.Часів Яр з метою виконання завдань за призначенням з 19.12.2021 року.

Згідно виписного епікризу №790 (т.1 а.с.55-56), ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 12.05.2022 року по 26.05.2022 року у ВЧ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).

Згідно виписного епікризу №916 (т.1 а.с.53-54), ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 26.05.2022 року по 09.06.2022 року у ВЧ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до перевідного епікризу №7045 (т.1 а.с.59-60), ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 09.06.2022 року по 15.07.2022 року у Дніпропетровському військовому госпіталі (ВЧ НОМЕР_3 ).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1571 (т.1 а.с.61-62) ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.07.2022 року по 11.08.2022 року у КП «Дніпропетровський обласний спеціалізований реабілітаційний центр «Солоний Лиман».

Вказані обставини підтверджують безперервне перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 12.05.2022 року по 11.08.2022 року в лікувальних закладах за межами Одеської області, в період, коли було призначено та проведено службове розслідування.

Колегія суддів вважає, що особа, якій було доручено проведення службового розслідування відносно позивача не з`ясувала всіх обставин, задля яких і було призначено таке розслідування, а саме: не виконала приписи Інструкції №608 щодо отримання письмових пояснень від ОСОБА_1 та не отримала інформацію від ВЧ НОМЕР_2 , куди поступила на лікування ОСОБА_1 стосовно обставин прийняття цією військовою частиною від ОСОБА_1 зброї.

Той факт, що ОСОБА_1 в період проведення службового розслідування перебувала на стаціонарному лікуванні жодним чином не звільняв відповідача від обов`язку виконати вимоги Дисциплінарного статуту ЗСУ та Інструкції №608 та запросити від позивача письмові пояснення, а у випадку неможливості їх надання позивачем внаслідок перебування її на стаціонарному лікування, продовжити терміни проведення службового розслідування, з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають значення.

Не заперечуючи проти твердження суду першої інстанції про відсутність заборони на проведення службового розслідування у період перебування військовослужбовця на лікуванні, колегія суддів зазначає, що таке лікування є поважною причиною, яка може викликати необхідність у перенесення строку проведення службового розслідування задля забезпечення повноти та об`єктивності службового розслідування та забезпечення прав особи, стосовно якої воно проводиться. Саме тому згідно з п.14 розділу ІІІ Інструкції №608 до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин.

Посилання суду першої інстанції на те, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про перенесення строків службового розслідування, колегія суддів вважає хибними, оскільки перенесення таких строків внаслідок перебування військовослужбовця на лікуванні може бути обумовлено лише необхідністю досягнення завдань службового розслідування, а обов`язок по досягненню таких завдань та по забезпеченню всебічності, повноти та об`єктивності такого розслідування покладений пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №608 на особу, яка проводить службове розслідування.

Колегія суддів також вважає помилковим і висновок суду першої інстанції про те, що позивачка не скористалась своїм правом на надання пояснень у ході службового розслідування і відсутність акту про відмову від надання пояснень зазначених висновків не спростовують, оскільки Інструкція №608 передбачає отримання від військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, виключно письмових пояснень, а факт відмови такого військовослужбовця від надання письмових пояснень згідно абзацу 2 пункту 1 розділу ІV Інструкції №608 в обов`язковому порядку має підтверджуватися актом про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Отже, лише після складання такого акту можна стверджувати, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, відмовився від надання письмових пояснень в рамках службового розслідування.

Однак таких вимог відповідачем не дотримано, і відповідного акту не складено.

Більш того, відповідач не надав жодного доказу того факту, що особа, яка проводила службове розслідування, запитувала від позивача саме письмові пояснення.

Отримання в рамках службового розслідування особою, яка проводить службове розслідування, а тим більше сторонніми особами, які не проводять службове розслідування, інформації від військовослужбовця виключно в телефонному режимі, і подальше використання такої інформації в акті службового розслідування, колегія суддів вважає недопустимим.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання суду першої інстанції на те, що Позивачка у позовній заяві не спростовує факт того, що їй було відомо про службове розслідування, та, відповідно, про можливість надання письмових пояснень була обізнана, але таким правом вона скористалася, оскільки, як вже було зазначено вище, позивач безперервне перебувала на стаціонарному лікуванні з 12.05.2022 року по 11.08.2022 року в лікувальних закладах за межами Одеської області, тобто не за місцем проведення службового розслідування, і саме в це період з 19.06.2022 року по 15.07.2022 року було проведено службове розслідування, і, як встановлено колегією суддів, особа, яка проводила службове розслідування, не забезпечила можливість позивачу реалізувати своє право на надання письмових пояснень.

Встановлені колегією суддів обставини підтверджують недотримання відповідачем вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ та Інструкції №608, щодо всебічного, повного та об`єктивного розслідування.

Що стосується наявності в діях позивача порушень, які стали підставою для застосування дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, погоджуючись із висновками Акту службового розслідування №149 про халатне відношення позивача до своєї зброї, дійшов наступних висновків:

- п.14 та п.18 Інструкції прямо передбачають як заборону мати при собі стрілецьку зброю під час перебування на лікуванні так і дій військовослужбовця зі стрілецькою зброєю у разі, коли вона йому не потрібна для виконання службового завдання, а саме здати на короткострокове зберігання до військової частини або до органу Служби правопорядку за місцем відрядження;

- ані в обґрунтування позовних вимог, ані доданими доказами не підтверджено неможливість ОСОБА_1 здати зброю до військової частини НОМЕР_1 під час хвороби та перед тим, як її було доставлено до 66 ВМГ.

- суд критично оцінює копію журналу (т.1 а.с.107) як допустимий доказ того, що ОСОБА_11 передала зброю належним чином, оскільки копія зазначеного журналу за своєю природою не є Книгою видачі зброї та боєприпасів, і із матеріалів справи не убачається, що зазначений журнал зберігався у сейфі (металевій шафі) для зберігання документів чи на місцях несення служби добовим нарядом; із зазначеної копії журналу навіть не можливо встановити наявність підпису особи про прийняття зброї.

З такою оцінкою суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Наведений в Акті службового розслідування №149 та у спірному наказі висновок про халатне відношення позивача до своєї зброї під час поступлення її 12.05.2022 року на стаціонарне лікування до 66 ВМГ міста Покровськ, ґрунтується на відображеній в рапорті командира І реактивного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 від 19.06.2022 року ОСОБА_2 інформації про те, що ОСОБА_1 закріплений за нею автомат АКС-74 НОМЕР_4 9 мм пістолет НОМЕР_5 здала під охорону співробітникам госпіталю в підвал, де дана зброя була облікована на половину надірваному листі паперу, а 16.06.2022 року представником Служби безпеки України надана інформація про те, що автомат та пістолет, який вказано вище був ним опечатаний та взятий під його охорону, у зв`язку з тим, що лейтенант медичної служби ОСОБА_1 була переведена до іншого шпиталю, який дислокується у м.Дніпрі та цю зброю з собою не забрала.

На підставі такої інформації відповідач кваліфікує дії позивача як порушення пункту 18 наказу Міністра оборони України від 29.06.2005 року №569 «Про внесення змін до Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» (далі Інструкція), який містить наступні положення:

- військовослужбовцям, які відбувають у відрядження зі зброєю, до посвідчення про відрядження записуються вид, номер стрілецької зброї і кількість виданих до неї боєприпасів із зазначенням найменування, виробничих даних на боєприпасах та їх кількості. Запис скріплюється підписом особи, яка підписала посвідчення про відрядження, і гербовою печаткою військової частини. Найменування, кількість, номери стрілецької зброї та боєприпасів, призначених для озброєння команди (варти), записуються в посвідчення про відрядження старшого команди (варти);

- у книзі видачі зброї та боєприпасів (додаток 5) під час отримання стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцями, які відбувають у відрядження зі зброєю, після дати видачі черговим підрозділу (військової частини) записуються номер і дата посвідчення про відрядження, а також зазначається дата повернення цього військовослужбовця з відрядження;

- у разі прибуття військовослужбовців до місця призначення стрілецька зброя і боєприпаси, якщо вони не потрібні для виконання службового завдання, здаються на короткострокове зберігання до військової частини або до органу Служби правопорядку за місцем відрядження. При цьому оформлення зброї здійснюється в книзі видачі зброї та боєприпасів військової частини або органу Служби правопорядку, для цього в ній визначається окремий розділ;

- стрілецька зброя і боєприпаси військовослужбовців, які прибули у відрядження, зберігаються в окремій ставниці, шафі, ящику в місці зберігання зброї та боєприпасів, визначеному наказом командира військової частини. Ставниця, шафа, ящик замикаються і запечатуються печаткою чергового підрозділу.

Саме на останній абзац пункту 18 вказаної Інструкції посилається відповідач в спірному наказі.

В той же час, останній абзац пункту 18 вказаної Інструкції визначає обов`язки не військовослужбовців, а військових частин, що приймають на зберігання зброю та боєприпасів від військовослужбовців, які прибули у відрядження. Тому позивач не може бути суб`єктом порушення вимог останнього абзацу пункту 18 Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем жодним чином не спростовані доводи позивача про те, що необхідність її звернення за медичною допомогою 12.05.2022 року виникла під час виконання нею своїх військових обов`язків у період дії військового стану, знаходячись при цьому в зоні, наближеної до зони бойових дій (м.Покровськ, Донецької області), що, в свою чергу, підтверджує необхідність у позивача мати при собі 12.05.2022 року закріплену за нею зброю.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції 26.04.2023 року представник відповідача підтвердив твердження позивача про те, що 12.05.2022 року позивач на момент її звернення за медичною допомогою знаходилась при виконанні нею своїх військових обов`язків і повинна була мати при собі закріплену за нею зброю.

Це спростовує твердження суду першої інстанції про те, що перед тим, як звертатися за медичною допомогою позивачу попередньо необхідно було здати зброю на короткострокове зберігання до військової частини, в якій вона проходила службу, або до органу Служби правопорядку за місцем відрядження.

Більш того, такі доводи суду першої інстанції фактично є доповненням підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що є недопустимим, адже ні в Акті службового розслідування №149, ні у спірному наказі відповідач на це не посилався, і суд не має повноважень доповнювати підстави для винесення рішення суб`єкта владних повноважень, яке є предметом оскарження.

Суд першої інстанції в своєму рішенні описав долучений до позовної заяви лист військової частини НОМЕР_2 від 15.08.2022 року №874 (т.1 а.с.105-106) із додатками у відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 , однак не надав йому належної правової оцінки, та вибірково відобразив зміст цього листа, не вказавши ту частину тексту цього листа, яка фактично спростовує факт вчинення позивачем порушення, яке стало підставою для її притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Так, в листі військової частини НОМЕР_2 від 15.08.2022 року №874 зазначено наступне: «лейтенант ОСОБА_1 дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 з 12.05.2022 року по 09.06.2022 року. З 09.06.2022 року даний військовослужбовець була переміщена для проходження подальшого лікування до Військово-медичного клінічного центру Східного регіону міста Дніпро. Усі військовослужбовці, які поступають на лікування до військової частини НОМЕР_2 , та мають при собі зброю, зобов`язані здати дану зброю на тимчасове зберігання відповідальній особі військової частини НОМЕР_2 , з метою подальшого проходження лікування. Лейтенантом ОСОБА_1 було в повному обсязі виконано вимоги нормативно-правових актів щодо організації обліку, зберігання, отримання та видачі зброї та боєприпасів. Відтак даним військовослужбовцем під час прибуття на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 було здано зброю на короткострокове зберігання до сховища РАО військової частини НОМЕР_2 від 12.05.2022 року, а саме зброю автомат АКС-74 НОМЕР_4 та набої до нього в кількості 120 штук, а також пістолет НОМЕР_5 та набої до нього в кількості 16 штук, що підтверджується відповідним записом до журналу обліку та зберігання зброї».

Також, у зазначеному листі зазначено, що «командуванням військової частини НОМЕР_2 було повідомлено командира військової частини НОМЕР_1 листом від 19.07.2022 року №591/344 про необхідність отримання зброї лейтенанта ОСОБА_1 , так як остання була переведена для подальшого лікування до іншого військово-медичного закладу. В подальшому, відповідно до акту приймання-передачі стрілецького озброєння здане на зберігання до військової частини НОМЕР_2 від ОСОБА_1 озброєння було передано 27.07.2022 року до військової частини НОМЕР_1 .»

До зазначеного листа від 15.08.2022 року військова частина НОМЕР_2 додала копію журналу (т.1 а.с.107), відповідно до якого ОСОБА_1 передала зброю автомат та набої до нього в кількості 120 штук, а також пістолет та набої до нього в кількості 16 штук; копію листа військової частини НОМЕР_2 на адресу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2022 року (т.1 а.с.108) з проханням перевірити облікові дані військового майна: автомат, пістолет та отримати вказану зброю, а також акт прийому-передачі стрілецької зброї від 27.07.2022 року (т.1 а.с.109), відповідно до якого військова частина НОМЕР_2 передала, а військова частина НОМЕР_1 прийняла стрілецьку зброю.

Під час апеляційного перегляду наведені у листі військової частини НОМЕР_2 від 15.08.2022 року №874 обставини були підтверджені цією військовою частиною в своєму листі від 01.05.2023 року №1027 у відповідь на запит ВЧ НОМЕР_1 від 28.04.2023 року №1989.

Колегія суддів вважає, що такі відомості від військової частини НОМЕР_2 повинні були бути отримані відповідачем ще під час проведення службового розслідування, та враховані при прийнятті рішення за наслідками такого службового розслідування.

Колегія суддів вважає, що під час прийняття позивача 12.05.2022 року на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 обов`язок по забезпеченню належного прийняття, обліку та зберігання належної позивачу зброї покладався саме на цю військову частину, а як зазначено у листі цієї військової частини від 15.08.2022 року №874 вимоги нормативно-правових актів щодо організації обліку, зберігання, отримання та видачі зброї, зданої на зберігання від ОСОБА_1 , були дотриманні в повному обсязі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави притягнення позивача спірним наказом до дисциплінарної відповідальності за результатами апеляційного перегляду свого підтвердження не знайшли, та були спростовані наданими позивачем доказами.

За таких обставин підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправним та скасувати п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Міністерства оборони України №140 від 16.07.2022 року «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні лейтенантом медичної служби Танасійчук О.».

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , вчиненими в ході проведення службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №258 від 19.06.2022 року «Про призначення службового розслідування за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні лейтенантом медичної служби Танасійчук О.», в тому числі щодо розголошення інформації, яка стосується службового розслідування відносно ОСОБА_1 іншим особам, неналежного, неповного, необ`єктивного, упередженого проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 , то колегія суддів вважає, що задоволення такої вимоги не є належним та ефективним способом захисту прав позивача.

Зокрема, дії відповідача, які стосуються проведення службового розслідування, підлягають оцінці судом суто в рамках оцінки рішення, яке приймається відповідачем за наслідками такого службового розслідування, адже саме по собі службове розслідування, як процедурна дія під час дисциплінарного провадження, передбачена Законом, і прав та інтересів особи, стосовно якої воно проводитися, не порушує, оскільки може завершитися для такої особи як позитивно так і негативно. Юридично значимі наслідки від службового розслідування виникають лише з прийняттями відповідного рішення за результатами такого службового розслідування.

Доводи позивача про розголошення інформації, яка стосується вказаного службового розслідування, особам, які не мали відношення до цього службового розслідування, не можуть бути підставою для задоволення таких вимог, адже відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення, а згідно п.3 спірного наказу про обставини притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було доведено до офіцерського складу ВЧ НОМЕР_1 .

Отже, обставини, які були встановлені під час службового розслідування та відображені у спірному наказі, відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ могли бути доведені до офіцерського складу ВЧ НОМЕР_1 .

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення в розмірі суми, не виплаченої через дію дисциплінарного стягнення, накладеного спірним наказом в розмірі 10000,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до наданих відповідачем на вимогу апеляційного суду документів, внаслідок застосування до позивача спірним наказом дисциплінарного стягнення позивачу не була виплачена премія за липень 2022 року в сумі 8877,30 грн..

Отже, внаслідок неправомірного притягнення позивача спірним наказом до дисциплінарної відповідальності позивачу була завдана матеріальна шкода у вигляді недоотриманої премії за липень 2022 року на суму 8877,30 грн., яка підлягає відшкодуванню позивачу шляхом стягнення цієї суми з відповідача на корить позивача.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Обґрунтовуючи заподіяння моральної шкоди, в позовній заяві зазначено, що після ознайомлення зі спірним наказом під час знаходження на стаціонарному лікуванні позивач відчула сильні душевні переживання, які викликані несправедливістю та упередженістю з боку відповідача, в тому числі викликаною відчуттям безпорадності та нездатності вплинути на ситуацію, перебуваючи на стаціонарному лікуванні з хворобами, які отримані та загострилися в результаті переохолоджень під час виконання позивачем військових обов`язків, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача 28.07.2022 року за консультацією психолога.

В якості підтвердження таких доводів позивач також посилається на відомості з медичної карти стаціонарного хворого №1571, які підтверджують звернення позивача за консультацією до психолога в наслідок її незадовільного психологічного стану 28.07.2022 року, 03.08.2022 року та 05.08.2022 року (т.1 а.с.61-62).

Враховуючи з`ясовані під час апеляційного перегляду обставини проведеного відносно позивача службового розслідування, а також підстави накладення на позивача спірного дисциплінарного стягнення, оцінка яким надана вище, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що накладення на неї спірним наказом дисциплінарного стягнення завдало їй також моральної шкоди у вигляді тривоги, занепокоєння, стресу, розчарування, відчуття несправедливості, що є підставою для відшкодування позивачу такої шкоди, яку колегія суддів оцінює в розмірі 30000,00 грн..

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального права, з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.311, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Македонської Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Міністерства оборони України №140 від 16 липня 2022 року «Про підсумки проведення службового розслідування за фактом халатного відношення до збереження закріпленої зброї при знаходженні на лікуванні лейтенантом медичної служби Танасійчук О.»

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) суму премії за липень 2022 року в розмірі 8877 (вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 30 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 30000 (тридцять тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.