Справа № 240/4848/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4848/23

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

03 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2023 року позивач звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року було відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 25 квітня 2023 року о 10:40.

Однак, 25 квітня 2023 року, в зв`язку з технічною неможливістю проведення судового засідання, справу було відкладено та призначено наступне судове засідання на 02.05.2023 року о 10:20 год.

01 травня 2023 року до суду від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання / заява про відкладення розгляду справи.

Як однією з підстав для відкладення розгляду справи представник позивача зазначає про те, що в такий короткий термін не має змоги до судового засідання забезпечити дотримання своїх професійних зобов`язань і обов`язків перед іншими клієнтами.

Дослідивши вказане клопотання /заяву, колегія суддів приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що в апеляційній скарзі позивача зазначений телефонний засіб зв`язку, відомості щодо наявності електронної пошти відсутні.

У зв`язку з чим, для належного та вчасного повідомлення сторін про відкладення розгляду справи та призначення наступного судового засідання, 24.04.2023 року,на підставі ст.129 КАС України, позивача було повідомлено засобами мобільного зв`язку про призначення справи на 02.05.2023 року о 10:20 год, тобто за 8 днів, що не заперечується представником позивача у клопотанні /заяві.

У відповідності до вимог ст. 126 КАС України, повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, судом апеляційної інстанції було завчасно та належним чином повідомлено апелянта про дату, час та місце розгляду справи.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В той же час, будь яких належних та достатніх доказів поважності неможливості прибуття в судове засідання представника позивача до суду не надано, що свідчить про безпідставність доводів клопотання в цій частині.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що в разі неможливості з`явитись у судове засідання, сторони можуть подати клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з усіма правами та обов`язками, передбаченими відповідним процесуальним законодавством.

Відповідно до статті 195 КАС України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Проте, жодних клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції ні позивачем, ні його представником не надано.

Крім того, представник позивача зазначає, що в провадженні судді Білої Л.М. перебуває адміністративна справа за № 240/6977/23 за апеляційною скаргою Угрінчук Н.В. На переконання представника апелянта дана справа та справа № 240/6977/23 є взаємопов`язаними. У зв`язку з чим, представник позивача просить суд відкласти розгляд даної справи та призначити в подальшому вказані справи до розгляду в судових засіданнях в один день.

Щодо вищеописаних доводів, колегія суддів зазначає слідуюче.

Норми ст. 287 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Так, згідно з ч. 7 ст. 287 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Тобто, вказана норма не передбачає можливості продовження строку розгляду апеляційної скарги для даної категорії справ, навіть за наявності відповідних клопотань про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що при відкладенні даної справи та слухання її в один час зі справою № 240/6977/23, провадження по якій станом на 03.05.2023 року не відкрито, судом апеляційної інстанції будуть порушені строки розгляду такої категорії справ.

Тому, зазначене в клопотанні/заяві представника позивача не може бути підставою для відкладення справи, оскільки не передбачено нормами КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Враховуючи те, що позивача було належним чином повідомлено про день, час та місце апеляційного розгляду справи, а її явка в судове засідання не визнавалась обов`язковою, то колегія судів приходить до висновку щодо відмови у задоволенні поданої заяви, з врахуванням того, що повідомлені ним причини неявки не визнано судом поважними, а відкладення розгляду справи призведе до порушення вимог ч. 5 ст. 287 КАС України.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 06.05.2021 на примусове виконання у Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Хмельницький) надійшов виконавчий лист у справі №806/225/15, виданий 12.06.2016 Житомирським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вирішити питання щодо видання наказу про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, орієнтованою площею 50,00 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області.

11.05.2021 виконавчий документ повернутий стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.7 ч.4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, про що надіслано ОСОБА_1 відповідне повідомлення.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду для її скасування.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі №240/9316/21 визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі державного виконавця Пономарьової К. В. з повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №526 2016 р., виданого 12.09.2016 Житомирським окружним адміністративним судом, про що відповідачем складене та направлене ОСОБА_1 повідомлення від 11.05.2021 №33/8226 та скасоване таке повідомлення органу державної виконавчої служби. При цьому, зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа виданого у справі № 806/225/15, з урахуванням зазначених мотивів Сьомим апеляційним адміністративним судом.

У подальшому, 07.02.2023 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Понамарьовою Катериною Віталіївною винесено постанову Про скасування процесуального документу у межах ВП № 65345296.

Така постанова, на думку позивача, порушує її законні права та інтереси, як стягувача у виконавчому провадженні, а тому звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 4 Закону №1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 12 вищевказаного Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Частиною 5 ст.26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, Сьомим апеляційним адміністративним судом винесено постанову від 17.01.2023 у справі № 240/9316/21,якою визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі державного виконавця Пономарьової К. В. з повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа №526 2016 р., виданого 12.09.2016 Житомирським окружним адміністративним судом, про що відповідачем складене та направлене ОСОБА_1 повідомлення від 11.05.2021 №33/8226 та скасоване таке повідомлення органу державної виконавчої служби. При цьому, зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо примусового виконання виконавчого листа виданого у справі № 806/225/15, з урахуванням зазначених мотивів Сьомим апеляційним адміністративним судом

На виконання вищевказаної постанови суду апеляційної інстанції, головним державним виконавцем Пономарьовою Катериною Віталіївною винесено оскаржувану постанову, якою скасовано документ Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 11.05.2021, при примусовому виконанні виконавчого листа № 806/225/12 виготовленого Житомирським окружним адміністративним судом 12.09.2016, якою в тому числі, зобов`язано стягувача надати у триденний строк з моменту отримання вказаної постанови оригінал виконавчого листа виданого у справі № 806/225/15.

На переконання апелянта, постанова ВП №65345296 від 07.02.2023 року "Про скасування процесуального документу", якою скасовано документ "Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання" винесене незаконно та необгрунтовано, оскільки вищезазначене повідомлення вже було скасоване Сьомим апеляційним адміністративним судом.

При цьому, апелянт наголошує, що державний виконавець скасовуючи відповідне повідомлення не дотримався норм чинного законодавства, чим порушив її законні права та інтереси.

Щодо зазначених доводів апелянта , колегія суддів зазначає наступне.

Механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження визначає Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження затверджене наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12 серпня 2016 р. за № 1126/29256 (далі - Положення про АСВП).

Пунктами 1-4 Розділу ІV Положення передбачено, що державний або приватний виконавець (далі - виконавець) після отримання виконавчого документа у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження, приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень.

До Системи в обов`язковому порядку вносяться також відомості про всі документи, отримані на запит виконавця, заяви сторін виконавчого провадження, відповіді на них та їх скановані копії.

Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію держаної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

Таким чином, з метою виконання рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі №240/9316/21 та повторного розгляду заяви ОСОБА_1 , державному виконавцю технічно необхідно скасувати в Автоматизованій системі виконавчого провадження Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 11.05.2021, оскільки без вчинення вказаних дій відсутні будь-які можливості щодо прийняття будь-якого рішення та формування процесуального документа у межах вказаного виконавчого провадження.

З огляду на викладене, в даному випадку винесення оскаржуваної постанови є процедурним елементом необхідним для подальшого провадження виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП № 65345296, а тому в даному випадку відповідач діяв з дотриманням нормативно правових актів, у зв`язку з чим доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

При цьому слід наголосити, що прийняття спірної постанови, жодним чином не порушує права позивача, а навпаки відновлює її право на здійснення виконавчих дій щодо примусове виконання виконавчого листа виготовленого Житомирським окружним адміністративним судом у справі № 806/225/15.

Щодо доводів апелянта, про те, що відповідач приймаючи спірну постанову у п.3 безпідставно зобов`язав позивача у триденний строк з моменту отримання вказаної постанови, надати державному виконавцю оригінал виконавчого листа, колегія суддів зазначає наступне.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення.

Постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи відповідно до шаблонів документів, переданих адміністратору Системи структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

Таким чином, за змістом викладених норм відслідковується, що державний виконавець приймає рішення про відкриття виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання лише після отримання виконавчого документа. Вчиненння будь-яких дій за відсутності виконавчого документа посадовій особі органу ДВС забороняється.

У той час, на момент прийняття апеляційним судом судового рішення про скасування Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання від 11.05.2021, оригінал виконавчого листа № 806/225/12 виготовлений Житомирським окружним адміністративним судом 12.09.2016 у відділі був відсутній, оскільки повернутий стягувачу на підставі відповідного повідомлення.

З метою виконання рішення суду апеляційного інстанції, головний державний виконавець Пономарьова К.В. винесла оскаржувану постанову, п.3 якої запропонувала позивачу у триденний строк з моменту отримання вказаної постанову надати на адресу відділу оригінал виконавчого листа по справі № 806/225/15.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що пропонуючи позивачу надати виконавчий лист держаний виконавець дів в межах наданих йому повноважень та у відповідності до норм нормативно правових актів, які регулюють дані правовідносини з метою вчинення усіх дій спрямованих на виконання рішення Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі №240/9316/21.

Також, як на підставу для скасування спірного рішення суду першої інстанції позивач вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги відзив поданий відповідачем підписаний Пономарьовою К. за відсутності повноважень на його підписання.

Частинами першою, четвертою статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

При цьому, Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Водночас, з матеріалів справи слідує, що відзив на адміністративний позов поданий від імені Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), підписаний представником Пономарьовою К.В. При цьому, Пономарьовою К.В. додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичної особи, який підтверджує її право на його подання.

За таких обставин, відзив на адміністративний позов підписаний представником за наявності повноважень такої особи на здійснення представництва, що вказує на безпідставність доводів апелянта в цій частині.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що відповідачем було надіслано позивачу лише відзив без додатків до нього, оскільки останні жодним чином та жодними достатніми доказами не підтверджені.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною 2 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Варто зауважити, що позивач не була позбавлена можливості звернутись до суду з метою ознайомлення з матеріалами справи та отримання додаткових доказів, які містяться у справі в разі їх відсутності.

З приводу доводів апелянта, що в даній адміністративні справі відповідач, який виніс спірну постанову не мав повноважень щодо здійснення таких дій то суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 16 серпня 2022 р. № 912 "Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції" та наказу Міністерства юстиції від 22.09.2022 року № 4011/5 "Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції" - до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) приєднано в тому числі Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Даючи оцінку доводам апелянта в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, а саме здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо:

оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, передбачених КАС України;

оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивач заявив вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, в сумі, що перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення коштів у сумі, що перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи предметом адміністративного позову є скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Пономарьової К.В. ВП №65345296 від 07.02.2023 року.

Тобто, в даному випадку спірні правовідносини регулюються ст. 287 КАС України.

Поряд з цим колегія суддів зазначає, що статтею 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які віднесені до переліку категорій термінових справ, особливості розгляду яких визначені параграфом 2 Глави 11 КАС України.

За правилами частини 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини першої статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Крім того, згідно з частиною 4 статті 287 КАС України наведена адміністративна справа підлягала вирішенню в 10-денний строк з дня відкриття провадження у справі.

Тобто, аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що дана категорія справ, яка віднесена до окремих категорій термінових адміністративних справ, повинна розглядатись виключно у відкритому судовому засіданні.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Житомирським окружним адміністративним судом було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи, а також безпідставно відмовлено позивачу у задоволенні її заяви щодо здійснення розгляду справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін, що є порушенням вищезазначених процесуальних норм КАС України.

Згідно ч. 3ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, а тому , колегія суддів погоджується з доводами апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства.

Враховуючи, що в даному випадку, судом першої інстанції вірно було встановлено відсутність в діях відповідача будь яких порушень норм Законодавства та нормативно правових актів, а також надано правильну оцінку спірним правовідносинам, проте порушено норми процесуального законодавства, колегія суддів приходить до переконання про необхідність скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

У силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.