Справа № 120/619/23
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 травня 2023 р. Справа № 120/619/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бевз Оксани Іванівни до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності, рішення та наказу протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бевз Оксани Іванівни до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності, рішення та наказу протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленого протоколом №67 від 12.06.2020 року "Про зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 ", наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2020 року №301 "Про затвердження протоколу житлової комісії" та протиправною бездіяльністю відповідача щодо не поновлення позивача на квартирному обліку.

Ухвалою суду від 30.01.2023 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 13.02.2023 року позовну заву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

16.03.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки зарахування на квартирний облік для поліпшення житлових умов відбувається за принципом екстериторіальності, тому місце реєстрації та проживання особи, яка перебуває на квартирному обліку, повинно бути в межах адміністративно-територіальної одиниці в якій дислокується військова частина.

Відповідно до вимог статті 39 Житлового кодексу УРСР громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання або за місцем роботи.

В даному випадку, позивач проживає та проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), а військова частина НОМЕР_1 дислокується у АДРЕСА_2 .

Таким чином, військова частина НОМЕР_1 не має повноважень щодо поставлення на квартирний облік позивача.

23.03.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому остання вважає доводи відповідача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 в період з 20.06.2003 року по 28.02.2020 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

З 27.02.2004 року позивач перебував на квартирному обліку житлової комісії військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 року № 44 майора ОСОБА_1 з 28.02.2020 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та останній вважається вибувшим до нового місця служби - військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 47 від 02.03.2020 року позивача з 29.02.2020 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до протоколу № 67 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 позивача знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 , а відповідні документи передано до КЕВ м. Житомир.

Вказаний протокол затверджений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2020 року № 301.

21 листопада 2022 року представник позивача звернулась до військової частини НОМЕР_1 із заявою у якій просила скасувати протокол засідання житлової комісії про зняття з квартирного обліку та поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з дати першочергового зарахування на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 , а саме з 27.02.2004 року в загальній черзі та з 09.06.2016 року в першочерговій черзі, як учасника бойових дій.

Листом №639/1522 від 13.12.2022 року військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відсутність законодавчо врегульованої можливості поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку, оскільки військовослужбовець може знаходитись на квартирному обліку лише за місцем проходження військової служби та місцем реєстрації проживання.

Враховуючи те, що на даний час ОСОБА_1 зареєстрований за місцем проживання та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , поставити на чергу квартирного обліку у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 не є можливим.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному КМУ.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

За військовослужбовцями, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на військову службу. Такі військовослужбовці не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та зараховані на квартирний облік у військовій частині за місцем проходження служби.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 22 Порядку, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

У відповідності до пункту 24 Порядку, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Відповідно до пункту 32 Порядку черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року за №1020/32472, затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - Інструкція).

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції, особи, які перебували на обліку для забезпечення їх житлом за рахунок Міноборони та призвані на військову службу під час мобілізації, у разі переміщення по службі до інших гарнізонів після укладання ними відповідного контракту мають право бути зараховані на відповідний облік за новим місцем військової служби.

Відповідно до пункту 17 розділу VI Інструкції, у разі переміщення військовослужбовця, який перебуває на обліку, по військовій службі до іншої військової частини житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) на підставі наказу про переміщення до нового місця служби на найближчому засіданні, але не пізніше місяця з дати виключення зі списків особового складу військової частини приймає рішення щодо виключення з обліку у військовій частині та направляє за встановленим порядком відповідну особову справу військовослужбовця до нового місця його служби.

Крім того, згідно з статтею 40 Житлового кодексу України громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках, зокрема, припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Як уже встановлено судом, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 до 28.02.2020 року, де був постановлений на облік осіб, які потребують поліпшенню житлових умов, з 27.02.2004 року в загальній черзі та з 09.06.2016 року в першочерговій черзі.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 року № 44 майора ОСОБА_1 з 28.02.2020 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та останній вважається вибувшим до нового місця служби - військової частини НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 47 від 02.03.2020 року позивача з 29.02.2020 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до протоколу №67 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 позивача знято з квартирного обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, у зв`язку з подальшим проходженням служби до іншої військової частини.

Враховуючи те, що позивача переведено з військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , тобто до іншого місця служби, в іншу місцевість, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про зняття позивача з квартирного обліку прийнято правомірно, тому правові підстави для його скасування відсутні.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд в постанові №240/20245/21 від 27 березня 2023 року.

Стосовно вимог позивача в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача у поновленні на квартирному обліку та визнання протиправним наказу від 16.06.2020 року №301 "Про затвердження протоколу житлової комісії", слід зазначити, що підставою для винесення наказу та допущення бездіяльності відповідачем слугувало прийняте відповідачем рішення, яке оформлене протоколом №67 від 12.06.2020 року "Про зняття з квартирного обліку майора ОСОБА_1 "

При оскарженні вказаного рішення/протоклу, суд перевіряє правомірність дій щодо його прийняття і у випадку встановлення протиправності в таких діях (допущення бездіяльності), скасовує відповідне рішення.

Вказане свідчить про те, що визнання протиправним та скасування рішення охоплює в собі й визнання протиправними усіх дій (винесення наказів) чи допущеної бездіяльності при його прийнятті, а тому питання протиправності наказу/бездіяльності, у даному випадку окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Віііг Тоща V. Зраіп) серія А. 303-А; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

У відповідності до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович