Справа № 320/8954/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №320/8954/22 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року, прийнятого в порядку спрощеного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), у якому просила суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з квітня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням базових місяців квітень 2016 року, травень 2017 року;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, враховуючи виплачені суми;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни";

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни";

визнати протиправними дії відповідача в частині нарахування та виплати позивача грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної допомоги щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошової допомоги на оздоровлення у червні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», враховуючи виплачену суму.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 та відмовити в їх задоволенні.

Відповідач вказує, що за період, що оскаржується позивачем, виплачена сума індексації грошового забезпечення визначена відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Так, у період з січня 2016 року по лютий 2018 року, керуючись пунктом 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, у разі переміщення військовослужбовця по службі на іншу посаду з вищим посадовим окладом обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем такого підвищення. Для військовослужбовців прийнятими на військову службу (з січня 2016 року по лютий 2018 року) обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення здійснюється з місяця прийняття їх на військову службу.

Окремий контрольно-пропускний пункт "ІНФОРМАЦІЯ_1" ДПС України (ВЧ НОМЕР_1 ) вказує, що ним були застосовані базові місяці для проведення виплати індексації у відповідності до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, тому сума нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, яка була виплачена позивачу за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є вірною.

Крім того, розрахунок індексації грошового забезпечення, визначення базового місяця та конкретної суми індексації є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував ій грошове забезпечення. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Щодо доплати на період дії карантину (COVID-19), на думку відповідача, судом першої інстанції, всупереч вимогам статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, не прийнято уточнену позовну заяву, якою ОСОБА_1 відмовилася частково від позовних вимог, що стосуються доплати на період дії карантину, мотивуючи своє рішення пропущенням строку на подання такої заяви, хоча частиною 1 вказаної статті передбачено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження по справі.

Крім того, відповідач зазначає, що на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» з 00:00 хв. 26 лютого 2022 пункти пропуску через державний кордон (повітряні та залізничний), які перебувають в зоні відповідальності Окремого контрольно-пропускного пункту - тимчасово закриті, військовослужбовці Окремого контрольно-пропускного пункту не здійснюють паспортний та інші види контролю, а відповідно не мають безпосереднього контакту з населенням. Так, з метою належного виконання обов`язку, щодо здійснення доплати. відповідачем, щомісяця, на підставі поданих начальниками структурних підрозділів рапортів, із зазначенням конкретних посад та кількості днів перебування в безпосередньому контакті з населенням, опрацьовувались відповідні накази про здійснення нарахування спірної доплати.

До того ж, згідно наказу Начальника Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 11.03.2022 № 43-ВВ «Про особовий склад (службові переміщення)» для виконання завдань за призначенням, позивач з 11.03.2022, направлена до Західного регіонального управління та жодних рапортів про необхідність здійснення зазначеного виду доплати на адресу Окремого контрольно-пропускного пункту із Західного регіонального управління не надходило, відтак, на думку відповідача, у нього відсутні правові (як юридичні, так і фактичні) підстави для здійснення такого виду доплати та відповідно вимога ОСОБА_1 , щодо визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ій додаткової доплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" є необґрунтованою.

Також, відповідач вважає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога, передбачена статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 16.04.2016 по 22.07.2022 проходила службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Як вбачається з Витягу з Наказу Начальника Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України «По особовому складу» з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та виключено її зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В подальшому, позивач, через свого представника, звернулась до відповідача із запитом від 17.08.2022 (№ 2883-22Вх від 26.08.2022).

Листом від 01.09.2022 № 11/3012-22-Вих відповідач повідомив позивачу, що їй було виплачено індексацію грошового забезпечення в розмірі 15 436,36 грн., при розрахунку якої базовими місяцями були визначені квітень 2016 року, травень 2017 року та березень 2018 року. Також зазначив, що доплата до грошового забезпечення, яка пов`язана з дією карантину здійснювалась їй у 2020-2021 роках, у 2022 - не проводилась. Також, відповідач надав копії документів (12 найменувань), згідно додатку.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що враховуючи те, що відповідач під час розгляду справи не надав доказів на підтвердження правомірності несплати позивачу індексації грошового забезпечення за період його служби з квітня 2016 року по лютий 2018 року, отже відповідач безпідставно не здійснив сплату позивачу індексації грошового забезпечення за вказаний період. Також, суд першої інстанції погодився з позицією позивача, що саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року.

Під час задоволення позовних вимог про нарахування та виплату додаткової доплати до грошового забезпечення визначену постановою Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" від 29.04.2020, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 входила до переліку військовослужбовців військової служби, які займали штатні посади в органах Державної прикордонної служби України, які залучалися до заходів з метою запобігання розповсюдження хвороби COVID-19 та внаслідок виконання обов`язків мали безпосередній контакт з населенням, що не заперечується відповідачем.

Також, суд першої інстанції прийшов до висновку, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Керуючись пп. 2 п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Втім, колегія суддів наголошує, що важливим елементом алгоритму нарахування індексації є термін (так званий «базовий» місяць), від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, оскільки нарахування індексації розпочинається після досягнення цим індексом певного значення у відсотках (так званого «порогу»), визначеного законом.

Так, індексація грошових доходів населення починає нараховуватися, коли зростання індексу споживчих цін перевищує:

- 101 відсоток за період до 01.01.2016 (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII), в редакції, що діяла до 01.01.2016);

- 103 відсотки за період після 01.01.2016 (ч. 1 ст. 4 Закону №1282-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, який набрав чинності 01.01.2016).

Згідно із п. 5 Порядку №1078 (в редакції, що діяла до 01.12.2015), «базовим» місяцем для нарахування індексації вважався місяць, в якому відбулася одна із подій:

- підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, або

- зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

При цьому місяць, у якому відбулося підвищення, вважається «базовим» при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У зв`язку з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 №1013 (далі - Постанова №1013), якою внесені зміни серед іншого і до п. 5 Порядку №1078, з 01.01.2016 істотно змінився порядок нарахування індексації, оскільки «базовим» місяцем (місяцем, від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, до досягнення ним порогу 103%) визначено місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, а не підвищення розмірів мінімальної заробітної плати чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімального розміру.

Під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Сторонами у справі не заперечується, що у спірних правовідносинах індексація за період з 01.04.2016 по 28.02.2018 не була нарахована та виплачена позивачу, втім як вбачається з Довідки нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за весь період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 (а.с.19), відповідач за період з 12.04.2016 по квітень 2017 року взяв за базовий місяць - квітень 2016 року, а за період з травня 2017 року по лютий 2018 року - травень 2017 року.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №802/412/17-а, від 11.04.2018 у справі №806/2208/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі №825/565/17 звертав увагу на те, що місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації.

Як було вже вказано вище, за змістом п. 5 Порядку №1078, підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що базовий місяць для індексації грошового забезпечення визначається нормативно та відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).

Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.

Отже, колегія суддів вважає за можливе зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення з одночасним визначенням базового місяця для цієї індексації та таке не є втручанням у виключну компетенцію суб`єкта владних повноважень.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 29.11.2021 по справі №120/313/20-а.

Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала чинності 01.01.2008) затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Як не заперечується учасниками справи, з січня 2008 року по 28.02.2018 посадовий оклад позивача не змінювався.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності (01.03.2018) постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача у спірний період.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах сформував Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 по справі №400/1118/21.

Проаналізувавши встановлені обставини та вказані норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії Військової частини НОМЕР_1 Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України щодо проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з квітня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням базових місяців квітень 2016 року, травень 2017 року є протиправними. Крім того, відповідач не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону. Та таким базовим місяцем для періоду з 01.04.2016 по 28.02.2018 є січень 2008 року.

Крім того, неналежне фінансування конкретної державної установи не може слугувати причиною порушення статті 48 Конституції України, яка гарантує право на достатній життєвий рівень, складовою якого є індексація грошових доходів в зв`язку із зростанням цін.

Натомість, мотиви та доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновки суду першої інстанції не спростовують.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача в частині нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної допомоги щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошової допомоги на оздоровлення у червні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», враховуючи виплачену суму, колегія суддів виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Щомісячна додаткова грошова винагорода передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889) та Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 № 550 (далі - Інструкція № 550, яка була чинною до 20.07.2018)

За приписами пунктів 1 та 2 Постанови № 889 встановлено, що військовослужбовці (крім тих, що зазначені підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), мають право на отримання щомісячної додаткової грошової нагороди в розмірі: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати цієї винагороди визначаються Міністерством оборони. Міністерством внутрішніх справ та адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Пудпункт 2 п. 2 Інструкції № 550 встановлює, що виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць: військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

За приписами пунктів 5, 8, 9 Інструкції № 550 винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 за №638/15329, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Інструкція №260, яка була чинною до 20.07.2018).

Керуючись пунктами 30.1, 30.3 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

У даній справі слід врахувати висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №825/997/17, відповідно до яких за змістом Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671 (у редакції, чинній на час затвердження Інструкції № 550), одним з основних завдань Міністерства оборони України як центрального органу виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, було встановлення порядку грошового забезпечення. Зазначене повноваження Міністерства оборони України корелює із пунктами 1 Інструкцій № 550 та № 595.

Водночас Велика Палата Верховного Суду наголосила, що встановлення підзаконним нормативно правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.

Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-ХІІ та постанови № 889, а не Інструкцій №550. Отже, не підлягають застосуванню норми Інструкції № 260 в частині обмеження включення до грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відтак щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача про визнання протиправними дії щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не заперечується не включення до обрахунку грошової допомоги для оздоровлення за 2017 рік суми додаткової грошової винагороди, хоча з Картки грошового забезпечення з січня 2017 р. по грудень 2017 р. ОСОБА_1 (а.с. 18) неможливо встановити склад пункту 50 «Грош.доп.оздор.» за квітень у сумі 950 грн.

Колегія суддів, враховуючи вказані вище норми та правові висновки, виходить з того, що грошова допомога на оздоровлення розраховуються з розміру місячного грошового забезпечення, до складу якого, в свою чергу, входить додаткова грошова винагорода, а тому вказані виплати повинні здійснюватись з урахуванням такої додаткової грошової винагороди.

Аналогічний правовий висновок у вказаній частині, зроблений Верховним Судом у постанові від 21.12.2021 у справі №820/3423/18.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни", колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням, що міститься у ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Керуючись частинами 1-3, 6 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Стаття 168 КАС України визначає, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Позивач має право в позовній заяві заявити клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, якщо такий розгляд допускається цим Кодексом.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач через свого представника звернулась з позовною заявою від 20.09.2022, яка зареєстрована судом першої ін. станції 28.09.2022 та сформувала свої позовні вимоги наступним чином:

визнати протиправними дії відповідача щодо проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з квітня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням базових місяців квітень 2016 року, травень 2017 року;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року з урахуванням січня 2008 року як базового місяця, враховуючи виплачені суми;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни";

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни";

визнати протиправними дії відповідача в частині нарахування та виплати позивача грошової допомоги на оздоровлення у травні 2017 року без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної допомоги щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошової допомоги на оздоровлення у червні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», враховуючи виплачену суму.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання. Як вбачається з Довідки про доставку електронного листа від 18.10.2022 дана ухвала надіслана представнику позивача в електронний кабінет 13.10.2022.

24.10.2022 відповідач сформував відзив на позовну заяву, який був зареєстрований судом першої інстанції 08.11.2022.

08.11.2022 представник позивача склала відповідь на відзив на позовну заяву, яка зареєстрована судом першої інстанції 16.11.2022.

17.11.2022 відповідач сформував заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, які зареєстровані судом першої інстанції 28.11.2022.

29.11.2022 представник позивача склав додаткові пояснення (зареєстровані судом першої інстанції 14.12.2022), в яких, у зв`язку з новоявленими обставинами про які зазначено відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву від 17.11.2022 відмовився від позовних вимог (а.с. 66) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" та склав відповідно заяву про уточнення позовних вимог.

На виконання частин 1, 6 ст. 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд не приймає відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем і не визнає умов примирення сторін, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

За приписами частин 1-3, 5, 6 ст. 189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі. У разі часткової відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі щодо частини позовних вимог.

Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Пункт 2 ч. 1 ст. 238 КАС України встановлює, що суд закриває провадження у справі: якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення 23.12.2022 та не розглянув заяву позивача про уточнення позивних вимог та відмову від двох з них.

Абзац 1 ч. 1 ст. 319 КАС України встановлює, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Зважаючи на встановленні обставини та вказані норми, та враховуючи допущення судом першої інстанції норм процесуального права щодо не розгляду заяви представника позивача про відмову від частини позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині та провадження щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" слід закрити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати у частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни", а провадження у даній частині закрити.

В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду даної справи судом апеляційної інстанції, отже така підлягає частковому задволленю.

Керуючись ст.ст. 308 , 310, 315, 319, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року відповідно до постанови №375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення за період з січня 2022 року по липень 2022 року, передбачену постановою №375 "Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни" та провадження у даній частині позовних вимог - закрити.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан