Справа № 440/6760/21
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 травня 2023 року'

м. Київ

справа №440/6760/21

адміністративне провадження №К/990/13913/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Рибачука А.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 440/6760/21 за позовом керівника Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави в особі територіальної громади міста Полтави до Управління з питань містобудування та архітектури Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування окремих положень рішення,

УСТАНОВИВ:

Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 01.12.2021, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023, частково задовольнив позовні вимоги:

визнав протиправними та скасував пункти 1, 2, 4 рішення Полтавської міської ради від 19.03.2021 «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава» в частині продовження ФОП ОСОБА_1 строку розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельний павільйон на земельній ділянці площею 71 кв.м. з кадастровим номером :18:001:0475 по АДРЕСА_1 , дії особистого строкового земельного сервітуту ФОП ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :18:001:0475 та терміну дії паспорту прив`язки на вказану тимчасову споруду;

скасував паспорт прив`язки тимчасової споруди (торговельного павільйону по АДРЕСА_1 ), виданий ФОП ОСОБА_1 21.02.2013 за №01-10-17/67-668 Управлінням з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради;

у задоволенні решті позовних вимог - відмовив.

17.04.2023 Полтавська міська рада звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на вказані вище судові рішення судів попередніх інстанцій у справі № 440/6760/21 за вищевказаним позовом, з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023, ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями статті 330 КАС України визначені вимоги до форми і змісту касаційної скарги, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Касаційна скарга Полтавської міської ради обґрунтована посиланням на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення частин третьої та четвертої статті 28 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі - Порядок № 244), Закону України від 20.11.2012 № 5496-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань регулювання містобудівної діяльності», Закону України від 06.09.2005 № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів», Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198, Типових правил благоустрою території населеного пункту, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.11.2017 № 310, без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 04.05.2020 у справі №2040/6175/18.

Також, Полтавська міська рада обґрунтовує свою касаційну скаргу посиланням на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення частини п`ятої статті 16, статті 59, частини восьмої статті 60 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР), статей 99, 100, 125, 126 Земельного кодексу України, статей 317, 309, 373, 402, 626, 638 Цивільного кодексу України, пунктів 2.26 та 2.29 Порядку № 244, без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19.

Окрім того, Полтавська міська рада обґрунтовує свою касаційну скаргу посиланням на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статті 58 Конституції України, без урахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 820/601/17 у правовідносинах щодо продовження строку дії паспорту прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

До того ж, Полтавська міська рада обґрунтовує свою касаційну скаргу посиланням на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 2, 3, 4, 17 КАС України, статей 1, 4, 12, 20, 45 Господарського процесуального кодексу України у правовідносинах щодо продовження права особистого строкового земельного сервітуту та без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 905/2765/17 та у постанові Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 920/447/18.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так, у справі № 2040/6175/18, на постанову Верховного Суду від 04.05.2020 у якій Полтавська міська рада посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спір виник у зв`язку із відмовою компетентного органу в оформлені фізичній особі підприємцю паспорта прив`язки тимчасової споруди за умов того, що останнім було надано всі документи, необхідність подачі яких передбачена Порядком № 244.

У справі №910/10011/19, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у якій Полтавська міська рада посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спір виник щодо правомірності розпорядження суб`єкта владних повноважень про реєстрацію статуту релігійної організації.

У справі №925/642/19, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у якій Полтавська міська рада посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спір виник щодо правомірності рішення органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою, надання земельних ділянок у власність та у користування.

У справі №905/2765/17, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у якій Полтавська міська рада посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спір стосується бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо продовження дії паспорта прив`язки для розміщення групи тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та дії договору строкового особистого сервітуту.

У справі № 920/447/18, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у якій Полтавська міська рада посилається на обґрунтування наявності підстави на касаційне оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спір виник щодо звільнення земельних ділянок комунальної власності шляхом демонтажу тимчасових споруд, оскільки їх використання здійснювалось з порушенням вимог земельного законодавства.

У справі № 820/601/17, на постанову Верховного Суду від 22.04.2019 у якій Полтавська міська рада також посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, спір виник у правовідносинах надрокористування, зокрема щодо законності рішення суб`єкта владних повноважень про зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами.

Натомість у цій справі предметом оскарження є рішення Полтавської міської ради від 19.03.2021 «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності» в частині продовження фізичній особі - підприємцю розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торговельного павільйону на земельній ділянці, продовження дії особистого строкового земельного сервітуту на земельну ділянку та продовження терміну дії паспорта прив`язки на вказану тимчасову споруду.

Наведене виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішення та постанови судів першої та апеляційної інстанцій за цією касаційною скаргою, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки відсутні підстави вважати, що оскаржувані судові рішення та зазначені вище постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду прийняті у справах, правовідносини у яких, є подібними.

Інші доводи касаційної скарги відповідача в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містять посилання на фактичні обставини справи, нормативно-правові акти, а також позицію скаржника про те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено судове рішення з порушенням вимог чинного законодавства України, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні статті 328 КАС України.

Таким чином, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) зазначення або зазначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження, зокрема, в частині правильного та (або) додаткового визначення підстав касаційного оскарження з зазначенням необхідного обґрунтування.

Таким чином, скаржнику необхідно усунути зазначений недолік шляхом подання до Верховного Суду уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити належні підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (залишення позовної заяви без руху).

Керуючись статтями 169, 328-332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.03.2023 у справі № 440/6760/21 залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.І. Рибачук

Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик,

Судді Верховного Суду