Справа № 160/12586/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
18 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року по справі №160/2577/20 було скасовано та позовну заяву позивача до ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги було задоволено частково. Вимога головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 14.11.2018 року №Ф-9732-50/67 була визнана протиправною та скасована.
Позовна вимога про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача у розмірі 21 015,00 грн, яка була сплачена, як заборгованість відповідно до вимоги від 14.11.2018 року №Ф-9732-50/67, апеляційним судом була визнана передчасною та позивачу було запропоновано звернутися до контролюючого органу з заявою про повернення вищевказаної суми в порядку ст. 43 Податкового кодексу України.
Виконуючи вказану постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року по справі №160/2577/20 позивач неодноразово звертався до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою у порядку ст. 43 Податкового кодексу України про повернення на його користь суми у розмірі 21 015,00 (двадцять одну тисячу п`ятнадцять) грн, проте відповідач зазначив, що оскільки постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року по справі №160/2577/20 позовну вимогу про стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь позивача суми у розмірі 21 015,00 грн не задоволив, то й немає законодавчих підстав для повернення зазначених коштів. Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із частинами 1, 2 статті 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 1 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
26.09.2022 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі №160/2577/20 в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 було відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року в адміністративній справі №160/2577/20 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 в адміністративній справі №160/2577/20 скасовано. Позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково а саме: визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області від 14.11.2018 № Ф-9732-50/67. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
На виконання Постанови Третього апеляційного адміністративного суду ГУ ДПС скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 14.11.2018 №Ф-9732-50/67.
При цьому зазначеною постановою суд скасував вимогу, однак не скасував нарахування з єдиного внеску. Тобто рішення суду не скасовує суми недоїмки по суті та не зобов`язує ГУ ДПС у Дніпропетровській області відкоригувати інтегровану картку платника податків шляхом виключення суми боргу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року по справі №160/21869/21 позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо неподання до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми сплачених грошових зобов`язань за вимогою від 14.11.2018 № Ф-9732-50/67 у розмірі 15819.54 грн; зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подати до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми надмірно сплачених грошових зобов`язань за вимогою від 14.11.2018 № Ф-9732-50/67 у розмірі 15819,54 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд не зобов`язав головне управління ДПС у Дніпропетровській області вчиняти будь які дії щодо коригування ІКП ФОП ОСОБА_1 .

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі №160/21869/21 виконано в повному обсязі, а саме: контролюючим органом відкориговано (зменшено) нарахування єдиного внеску на суму 15819,54 грн. для можливості повернення коштів в розмірі 15819,54 грн. Проведено повернення сум податків і зборів, помилково або надміру зарахованих до бюджету / єдиного внеску (платіжне доручення № 1489 від 14.07.2022) у сумі 15819,54 грн.

Враховуючи те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 у справі №160/21869/21 не передбачено виключення нарахувань з єдиного внеску в ІКП ФОП ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по вересень 2018 року у сумі 15819.54 грн. та враховуючи той факт, що вищезазначене рішення суду виконано в повному обсязі, була необхідність відображення раніше виключених нарахувань в ІКГІ ФОП ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по вересень 2018 року у сумі 15819,54 грн.

Доповідною запискою від 14.09.2022 № 15665/04-36-24-11-11 відкориговано (збільшено) нарахування з єдиного внеску в ІКП ФОП ОСОБА_1 у сумі 15819,54 за період з січня 2017 року по вересень 2018 року.

Станом на 14.09.2022 в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 15819,54 грн.

Таким чином, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ухвалою від 17 жовтня 2022 року суд витребував від ОСОБА_1 відомості та належним чином засвідчені докази, зокрема відомості про розмір щомісячно нарахованих доходів, утриманих та сплачених сум ЄСВ до бюджету за спірний період; довідку за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за аналогічний період; довідку за формою ОК-7 «Індивідуальні відомості про застраховану особу» за аналогічний період.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до відомостей, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична-особа підприємець.

06.11.2019 року уповноваженою особою до ЄДРПОУ внесенено запис за номером: 2139346 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі №160/2577/20 в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 було відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року в адміністративній справі №160/2577/20 задоволено частково, а саме: рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 в адміністративній справі №160/2577/20 скасовано. Позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково а саме: визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області від 14.11.2018 № Ф-9732-50/67. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

28.07.2021 року та 29.09.2021 року звертався до відповідача із заявами про повернення сплаченої суми коштів за вимогою від 14.11.2018 року №Ф-9732-50/67 та судового збору, проте листами від 25.08.2021 року №325/Г/04-36-24-04-11 та від 08.10.2021 року №74520/6/04-36-24-04-16 відмовлено у поверненні суми коштів, оскільки в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 року у справі №160/2577/20 не вказано про стягнення з відповідача сплачених сум коштів.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення сплачених сум коштів за вимогою від 14.11.2018 року №Ф-9732-50/67 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 року по справі №160/21869/21 позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо неподання до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми сплачених грошових зобов`язань за вимогою від 14.11.2018 № Ф-9732-50/67 у розмірі 15819.54 грн; зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подати до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми надмірно сплачених грошових зобов`язань за вимогою від 14.11.2018 № Ф-9732-50/67 у розмірі 15819,54 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

12.07.2022 року позивач звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою про повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 19 194,78 грн. В позовній заяві зазначено, відповідачем повернуто позивачу 15819,54 грн. Різниця у розмірі 3375,24 грн відповідачем не повернуто з підстав не скасування нарахування по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з січня 2017 року по січень 2019 року.

Позивач не погоджується з нарахуванням йому відповідачем по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з січня 2017 року по січень 2019 року та вважає необхідним зобов`язати відповідача повернути суму надмірно сплачених коштів у розмірі 3375,24 грн за період з січня 2017 року по січень 2019 року, оскільки позивач був найманим працівником та сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що і стало підставою з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України).

Згідно із частиною другою статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

01 липня 2004 року набрав чинності Закон № 755-IV, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (тут і далі - у первинній редакції).

Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-IV для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно із пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Отже, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону № 755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-IV).

03 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-VI, яким внесено зміни до Закону № 755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Стосовно нарахування ОСОБА_1 єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з січня 2017 року по січень 2019 року, суд зазначає наступне.

Згідно із витягом з Єдиного державного реєстру в реєстрі відсутній факт реєстрації позивача в якості суб`єкта підприємницької діяльності.

06.11.2019 р. уповноваженою особою до ЄДРПОУ внесенено запис за номером: 2139346 про припинення підприємницької діяльності позивача.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 160/2577/20 встановлено, що ОСОБА_1 нараховано єдиний внесок за 2017- 2018 роки, водночас у цей період позивач працював в ТОВ «Омега» на посаді інспектор торговельний, та роботодавець сплачував за нього у цей період єдиний внесок, що підтверджувалось матеріалами справи.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України).

На виконання вимог ухвали від 17.10.2022 року позивач надав до суду довідку від 24.06.2020 року № ОМ-00000840, що останній з 29.04.2016 року по 31.05.2020 року працює на ТОВ «Омега» на посаді торговельний інспектор, отримує заробітну плату та роботодавець сплачує за нього єдиний внесок. На підтвердження сплати роботодавцем позивача єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, останнім надано індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 , зокрема, за період з січня 2017 року по січень 2019 року.

В розумінні Закону №2464-VI позивач у період з січня 2017 року по січень 2019 року був застрахованою особою і єдиний внесок за нього у цей період нараховував та сплачував роботодавець, що в свою чергу, виключає обов`язок позивача щодо сплати ним єдиного внеску у період, коли він був найманим працівником, а не фізичною особою-підприємцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19.

Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про обов`язок фізичної особи регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності не спростовують факту подвійного оподаткування сумами єдиного внеску в результаті винесення оскаржуваної вимоги, що є неприпустимим.

Обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

У спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції спричинило безпідставне настання негативних наслідків для заявника (подвійне оподаткування сумами єдиного внеску), що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позовної вимоги в частині визнання протиправними дії по нарахуванню єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області () відносно ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР НОМЕР_1 )і ,як наслідок, підлягає задоволенню позовна вимога про скасування нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносно ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по січень 2019 року.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області () подати до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суми надмірно сплачених коштів в розмірі 3 375,24 грн, суд враховує таке.

Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 43 Податкового кодексу України регламентує питання повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

Відповідно до п.43.1 ст.43 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно із п.43.2 ст.43 Податкового кодексу України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Пунктом 43.3 ст.43 Податкового кодексу України визначено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Відповідно до п.43.4 ст.43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Згідно із п.43.5 ст.43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Пунктом 43.6 ст.43 Податкового кодексу України визначено, що повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

Порядком про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 (далі - Порядок №787), визначено алгоритм дій державних органів та їх взаємовідносини в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань.

Відповідно до абз.3 п.5 Порядку №787 у разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341. (далі - Порядок №60).

Згідно із п. 1 розділу І Порядку № 60, цей Порядок визначає механізм інформаційного обміну: між ДПС, територіальними органами ДПС та Казначейством і територіальними органами Казначейства у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, пені за платежами, контроль за справлянням яких покладено на ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок; між територіальними органами ДПС та місцевими фінансовими органами в процесі погодження електронних висновків та/або електронних повідомлень про повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку № 60 передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, пені та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються територіальним органом ДПС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДПС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Заява може бути подана платником до територіального органу ДПС в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-комунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-комунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Згідно із п.2 розділу ІІІ Порядку № 60 у заяві платник зазначає назву помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок), та визначає напрям перерахування помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються:

на поточний рахунок платника податку в установі банку;

на єдиний рахунок (у разі його використання);

на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, незалежно від виду бюджету;

у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Додатково до заяви платник може подати копію платіжного документа, на виконання якого помилково та/або надміру сплачений платіж перераховано до бюджету.

Вказані вище норми свідчать про те, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів, є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України та п. 2 ІІ Розділу Порядку № 60.

При цьому за наслідками подання відповідної заяви орган ДПС, у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету з пропозицію проведення звірення стану рахунків (у разі відсутності в інформаційних базах даних ДПС відомостей щодо розміру заявленої до повернення суми).

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 27 квітня 2020 року (справа №640/7371/19), від 18 червня 2019 року (справа №826/3490/18), від 13 червня 2019 року (справа №812/1017/16).

Матеріалами справи встановлено, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 160/2577/20 визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області від 14.11.2018 року №Ф-9732-50/67 на суму 15819,54 грн.

Органом ДПС проведено коригування інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 шляхом виключення суми боргу на суму 15819,54 грн.

В матеріалах справи мітиться заява про повернення коштів з рахунків 3556 від 12.07.2022 року, з якої видно, що позивач сплатив кошти у розмірі 19194,78 грн; сума, яка підлягає поверненню 15 819,54 грн.

Позивач у відповідності до положень статті 43 Податкового кодексу України звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із заявою від 12.07.2022 року про повернення надміру сплачених коштів, зокрема суми 15 819,54 грн.

Суд звертає увагу, що умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначенні ст. 43 Податкового кодексу України.

Положеннями п. 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України чітко визначено, що заява про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань подається платником податків до контролюючого органу у довільній формі, з обов`язковим зазначенням у ній, з урахуванням п. 2 розділу ІІІ Порядку № 60, назви помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок), та визначає напрям перерахування помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються: на поточний рахунок платника податку в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, незалежно від виду бюджету; у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

З вищевикладених норм слідує, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення. Заява про повернення подається у довільній формі, проте обов`язково має містити наступну інформацію: напрям перерахування коштів (на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку); назва помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його сума, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету.

Як встановлено судом та зазначалося вище, позивач подав до відповідача заяву від 12.07.2022 року про повернення коштів з рахунків 3556, в якій вказано про сплату позивачем коштів у розмірі 19194,78 грн; сума, яка підлягає поверненню 15 819,54 грн.

На підставі вказаної заяви відповідач, згідно із платіжного доручення № 1489 від 14.07.2022 року здійснив повернення сум податків і зборів, помилково або надміру зарахованих до бюджету / єдиного внеску у розмірі 15 819,54 грн. Зазначене підтверджується даними з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 .

Позивач, звертаючись до суду з вимогою про зобов`язання відповідача подати до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення йому суми надмірно сплачених коштів в розмірі 3 375,24 грн, не надав доказів звернення до податкового органу з відповідною заявою про таке повернення, як того вимагає пункт 43.3 статті 43 Податкового кодексу України та пункт 1 розділу ІІІ Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341.

У матеріалах справи міститься лише заява, на яку посилається позивач, про повернення надміру сплачених коштів у розмірі 15 819,54 грн., котрі були повернуті платнику податків згідно із платіжним дорученням № 1489 від 14.07.2022 року.

Таким чином, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення вищевказаної вимоги позивача.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Стосовно судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сіферопольська, 17-а, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області () по нарахуванню ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з січня 2017 року по січень 2019 року включно.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області скасувати нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з січня 2017 року по січень 2019 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук