Справа № 380/15763/22
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року

справа №380/15763/22

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

представника позивача Михальчишин Н.Л.,

представника відповідача Думич І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, код ЄДРПОУ ВП 43968090) (далі відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №1-1305 від 21.12.2018, №1-1305 від 21.12.2018.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями відповідачем безпідставно визначено позивачці суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (об`єкти нежитлової нерухомості), за податковий період 2015, 2016 та 2017 роки. Вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, оскільки цими рішеннями нараховано податок на будівлі, які є будівлями промисловості у розумінні підпункту "є" пункту 266.2.2 статті 266 Податкового кодексу України і не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивачка зазначає, що є фізичною особою-підприємцем. Видами економічної діяльності Пастущук Л.В. є здавання в оренду власного нерухомого майна (основний), лісопильне та стругальне виробництво; просочування деревини, рибництво; надання послуг у рибництві та оптова торгівля будівельними матеріалами. Вказує. що їй на праві приватної власності належать об`єкти нежитлової нерухомості: Глиносховище та підвал площею 1007,2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та виробничий корпус площею 4829,6 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначає, що вказані об`єкти нерухомості використовуються нею у підприємницькій діяльності, а саме у промисловому виробництві відповідно до видів діяльності.

Звертає увагу, що будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-200, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Зазначене відповідає висновку суду, викладеного в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 по справі №380/10424/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, Самбірського управління Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги.

Таким чином, посилаючись на приписи підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 15 травня 2019 року у справі № 825/1496/17, вважає, що належні їй нежитлові будівлі належать до категорії об`єктів оподаткування, що мають пільги зі сплати податку, ставка якого становить 0%. З огляду на наведене, позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 08.11.2022 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 28.11.2022 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачкою обліковується нерухоме майно нежитлові приміщення: глиносховище загальною площею 1007.2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ; - виробничий корпус загальною площею 4829.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 .

Зазначає, що в порядку ст. 266 Податкового кодексу України Рудківською міською радою для нарахування майнових податків та для використання в роботі на адресу Головного управління ДПС у Львівській області було скеровано рішення від 29.01.2015 №3 «Про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки», рішення від 12.01.2016 №20 «Про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (із змінами і доповненнями)» та рішення від 26.01.2017 №218 «Про внесення змін до рішення Рудківської міської ради №20 від 12.01.2016». Згідно з вказаними рішеннями місцевого органу в податковий період 2015-2016 року встановлена ставка податку, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, загальна площа, яких перевищує 400кв.м. у розмірі 0,25% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. За податковий період 2017 року згідно з Рішенням Рудківської міської ради від 26.01.2017 №218 ставка податку, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, загальна площа, яких перевищує 400кв.м. у розмірі 0,1% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м.

Із врахуванням наведеного, та керуючись положеннями ст. 266 ПК України Головним управлінням ДПС у Львівській області нараховано ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на нежитлову нерухомість за податковий період 2015-2017 роки та сформовано наступні податкові повідомлення-рішення по кожному об`єкту нерухомості окремо (із розрахунком податкового зобов`язання): від 21.12.2018 №1-1305 за не житлову будівлю глиносховища загальною площею 1007,2 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (2015 рік 6133,85 грн.; 2016 рік 6939,61 грн.; 2017 рік 3223,04 грн) та від 21.12.2018 №1-1305 за нежитлову будівлю виробничий корпус загальною площею 4829.6 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (2015 рік 29412,26 грн, 2016 рік 33275,94 грн; 2017 рік 15454,72 грн).

Представник відповідача зазначає, шо сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Вказує, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Крім цього наголошує, що позивачкою не було подано до контролюючого органу відповідне повідомлення за ф. №20-ОПП про використання об`єктів нерухомого майна (що стали об`єктом оподаткування за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями) у господарській діяльності. Також зазначає, що позивачка не зверталась до Головного управління ДПС у Львівській області із заявою про перерахунок податкового зобов`язання, що був нарахований за період 2015-2017 років, а також не надавала жодних документів та доказів, що підтверджують використання об`єктів нерухомого майна у власній господарській діяльності.

Таким чином, враховуючи обставини наведені у відзиві на позовну заяву та норми Податкового кодексу України вважає, що неможливо застосувати до фізичної особи платника податків ОСОБА_1 пільгу по сплаті податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №3630).

Представником відповідача в судовому засіданні 30.01.2023 подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 01.03.2023 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. Крім цього, цією ухвалою визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Львівській області №1-1305 від 21.12.2018, №1-1305 від 21.12.2018.

В судовому засіданні 05.04.2022 представником відповідача подано додаткові поснення.

Представник позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ОСОБА_1 зареєстровані такі види економічної діяльності:

- 70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна (основний);

- 20.10.0 Лісопильне та стругальне виробництво; Просочування деревини;

- 05.02.0 Рибництво; Надання послуг у рибництві;

- 51.53.2 Оптова торгівля будівельними матеріалами.

Позивачці на праві приватної власності належить:

- глиносховище та підвал площею 1007,2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.06.2006.

- виробничий корпус площею 4829,6 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 27.06.2006.

В порядку ст. 266 Податкового кодексу України Рудківською міською радою для нарахування майнових податків та для використання в роботі на адресу Головного управління ДПС у Львівській області скеровано рішення від 29.01.2015 №3 «Про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки», рішення від 12.01.2016 №20 «Про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (із змінами і доповненнями)» та рішення від 26.01.2017 №218 «Про внесення змін до рішення Рудківської міської ради №20 від 12.01.2016».

Керуючись положеннями ст. 266 ПК України Головним управлінням ДПС у Львівській області нараховано ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на нежитлову нерухомість за податковий період 2015-2017 роки та сформовано наступні податкові повідомлення-рішення по кожному об`єкту нерухомості окремо (із розрахунком податкового зобов`язання):

- від 21.12.2018 №1-1305 за нежитлову будівлю глиносховища загальною площею 1007,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (2015 рік 6133,85 грн; 2016 рік 6939,61 грн; 2017 рік 3223,04 грн).

- від 21.12.2018 №1-1305 за нежитлову будівлю виробничого корпусу загальною площею 4829,6 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (2015 рік 29412,26 грн; 2016 рік 33275,94 грн; 2017 рік 15454,72 грн).

Позивачка, вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними, звернулась до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 року по справі № 820/3556/17 висловив правову позицію стосовно порядку застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Так, Верховний Суд зазначив, що «…Конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, пп. 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, єдиного підходу до встановлення податків і зборів і нейтральності оподаткування.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у даному випадку пп. «є» п. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду».

З огляду на вищевикладені правові норми та висновки суду касаційної інстанції, суд зазначає, що підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку, у даному випадку, відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 ПК України, не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.

Отже, Верховним Судом сформовано правовий висновок, відповідно до якого визначено, що: «застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду».

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості криті будівлі промислового призначення (наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі промислові», який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Судом встановлено, що належні ОСОБА_1 на праві приватної власності будівлі та споруди призначені для промислового виробництва і належить до категорії промислових будівель. Вказана обставина не заперечується сторонами.

Отже, в межах даної справи спірним лише є факт використання позивачкою у 2015-2017 роках зазначених об`єктів нерухомості за їх цільовим призначенням для промислового виробництва.

Позивачка стверджує, що використовувала зазначені будівлі відповідно до виду своєї економічної діяльності - 20.10.0 Лісопильне та стругальне виробництво; Просочування деревини. Водночас відповідач вказує на відсутність доказів здійснення ОСОБА_1 такої господарської діяльності.

Даючи оцінку зазначеним доводам сторін суд враховує таке.

На підтвердження використання у спірний період належних ОСОБА_1 об`єктів нерухомості за цільовим призначенням (деревообробне виробництво), представник позивачки подала копію квитанції №57/К від 20.06.2017 про оплату за користування водними об`єктами у м. Рудки Самбірського району; копії квитанцій №0.0.683505530.1 від 10.01.2017, №0.0.888685197.1 від 09.11.2017 №0..1 від 10.08.2017, №0.0.866877518.1 від 10.10.2017, №0.0.803211217.1 від 11.07.2017 про оплату ТзОВ «НЕКТАР» за надання послуг з використання трансформатора; копії квитанцій №0.0.836499199.1 від 27.08.2017, №0.0.927234002.1 від 27.12.201/, №0.0.734929777.1 від 28.03.2017 №0.0.859439847.1 від 28.09.2017 про сплату орендної плати за землю в м.Рудки Самбірського району; копії договорів купівлі-продажу №1 від 20.08.2015 та №1 від 17.03.2017.

Суд зазначає, що зазначені документи не доводять факт використання позивачкою об`єктів нерухомого майна (глиносховище загальною площею 1007.2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ; виробничий корпус загальною площею 4829.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 ) у виробничій діяльності.

Так, долучені до матеріалів справи копії квитанцій підтверджують лише факт оплати земельного податку, збору за користування водними ресурсами та послуг по утриманню об`єктів нерухомого майна, а не використання їх за цільовим призначенням.

Суд не бере також до уваги в якості доказів здійснення позивачкою у спірний період виробничої діяльності копії договорів купівлі-продажу №1 від 20.08.2015 та №1 від 17.03.2017, оскільки позивачкою не надано доказів фактичного їх виконання.

Так, відповідно до п. 3.1 та п.3.2 цих договорів продавець (ФОП ОСОБА_1 ) повинен повністю передати товар (соснові бруси, дошки) покупцям (фізичні особи) протягом 30 робочих днів з моменту здійснення ними передоплати. Перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару покупцю, що оформляється актом приймання-передачі та накладною.

Позивачкою не надано доказів проведення оплати товару за вказаними договорами, а також доказів його передачі покупцям.

Крім цього, на пропозицію суду представником позивачки не надано доказів наявності у власності чи в користуванні ОСОБА_1 необхідного виробничого обладнання (станків, верстатів, сушильних камер тощо), що дозволяло б їй здійснювати діяльність з переробки деревини. Не надано також доказів наявності у спірний період необхідних для здійснення такого виду виробничої діяльності трудових ресурсів, а також не надано доказів закупівлі сировини та проведення будь яких розрахунків.

Щодо долученої позивачкою до позовної заяви довідки Виконавчого комітету Рудківської міської ради №295 від 26.08.2022 суд зазначає, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції органів місцевого самоврядування не входить здійснення контролю за використанням фізичними особами належних їм на праві приватної власності об`єктів нерухомості. А тому, твердження виконавчого комітету Рудківської міської ради про те, що ОСОБА_1 протягом 2015-2017 років використовувала належні їй об`єкти нерухомого майна для власних виробничих цілей та в оренду не передавала суд вважає необґрунтованими.

Суд також відмічає, що позивачкою не долучено доказів того, шо нею було подано до контролюючого органу відповідне повідомлення за ф. №20-ОПП про використання об`єктів нерухомого майна (що стали об`єктом оподаткування за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями) у господарській діяльності. У свою чергу сам факт наявності у позивачки права здійснення різних видів діяльності за кодами класифікатора видів економічної діяльності не є достатнім доказом здійснення саме виробничої діяльності.

Відповідач, на підтвердження своїх доводів, долучив до матеріалів справи копії податкових декларацій про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2015 та 2016 роки, згідно з якими позивачка не отримувала жодних доходів від здійснення підприємницької діяльності.

Щодо посилань позивачки на рішення Львівського окружного адміністративного суду №380/10424/21 від 03.05.2022 суд зазначає, що у справі №380/10424/21 предметом спору були податкові повідомлення-рішення про нарахування ОСОБА_1 грошових зобов`язань по податку на нерухоме майно за інший період. Тобто, у справі №380/10424/21 суд досліджував господарську діяльність позивачки за інший період, а тому обставини, встановлені судом у рішенні від 03.05.2022 не є обов`язковими для суду в межах даної справи.

З огляду на вищевказані обставини справи суд дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 права на застосування пільги щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбаченої п. «є» п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. В свою чергу відповідач обґрунтував відсутність у нього підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Щодо судових витрат, то відповідно до ст.139 КАС України такі стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане01.05.2023.

Суддя Р.І. Кузан