Справа № 140/2944/23
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2944/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Ткачук І.І.,

представників позивача Богатова К.В., Леміша О.В.,

представників відповідача Самчука Н.В., Іванчук Л.В., Томашевської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Аванті-Девелопмент до Іваничівської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Аванті-Девелопмент звернулося з позовом до Іваничівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №173 від 23.12.2022 Про скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №174 від 23.12.2022 Про скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 січня 2022 року на засіданні виконавчого комітету Іваничівської селищної ради були прийняті рішення, які безпосередньо стосуються оскаржуваних рішень, зокрема: пунктом 1 рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 13 Про втрату чинності рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року №145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу - визнано таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року№ 145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу; пунктом 3 рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 14 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії - визнано таким, що втратило чинніс ть, рішення виконавчого комі тету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії.

Відповідно, 27 січня 2022 року виконавчий комітет Іваничівської селищної ради своїми рішеннями № І3 та № 14 визнав такими, що втратили чинність рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 145 та № 146 від 30.09.2021 року.

Чинне законодавство України не передбачає можливості, а відповідно виконавчий комітет Іваничівської селищної ради не наділений повноваженнями щодо скасування власних рішень, які раніше вже визнані такими, що втратили чинність таким виконавчим комітетом, а тому рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 23.12.2022 року № 173 та № 174 с незаконними.

Позивач зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від ІЗ травня 1997 року № І-зп.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Скасування власного рішення можливе у разі дотримання наступної сукупності умов, зокрема: відсутність факту виконання рішення, що скасовується; відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

В період з 30.09.2021 року Товариство здійснювало господарську діяльність по постачанню теплової енергії споживачам, відповідно рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 145 та № 146 від 30.09.2021 року були виконані станом на 27.01.2022 року, що підтверджується актами наданих послуг № 31 від 31.10.2021 року, № 43 від 30.11.2021 року, № 50 від 20.12.2021 року, № 3 від 31.01.2022 року. Прийняття виконавчим комітетом Іваничівської селищної ради оскаржуваних рішень № 173 та № 174 від 23.12.2022 року безпосередньо пов`язані із реалізацією Товариством прав па нормальну господарську діяльність з постачання теплової енергії споживачам, а відповідно такі рішення пов`язані з реалізацією суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

З врахуванням викладеного позивач вважає, що приймаючи оскаржувані рішення виконавчий комітет Іваничівської селищної ради вийшов за межі повноважень визначених законодавством України, діяв не на підставі та у спосіб, які закріплені в законодавстві, а тому такі рішення просить визнати незаконними та скасувати.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) .

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.03.2023, клопотання представника Іваничівської селищної ради про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін було задоволено, ухвалено судовий розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Аванті-Девелопмент до Іваничівської селищної ради про визнання протиправними та скасування рішень проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.04.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10:00 год. 03 травня 2023 року в залі судових засідань Волинського окружного адміністративного суду, розташованого за адресою: м. Луцьк, вул. Словацького, 3.

У відзиві на позовну заяву від 18.03.2023 відповідач вважає даний позов безпідставним, необгрунтованим, таким, що не підлягає до задоволення.

Представник відповідача зазначив, що відповідно до п.1 резолютивної частини рішенні № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року Конституційного Суду України, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закон України Про місцеве самоврядування в Україні стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Це узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 03.10.1997 №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те. що з прийняттям нового акта, якщо інше не визначено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини вказаного рішення).

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово. Нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (юридичні норми), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акту стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює повний вид (групу) суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується, вичерпується у зв`язку з його застосуванням до конкретних правовідносин.

Представник відповідача зазначає, що рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30 09.2021 року №145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу та рішення від 30.09.2021 року №146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії мають ознаки нормативно-правового акту, а відтак виконавчий комітет Іваничівської селищної ради мав право їх скасувати, при чому приймаючи оскаржувані рішення діяв в межах, спосіб та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

З врахуванням викладеного просив у позові відмовити.

У відповіді на відзив від 27.03.2023 позивач зазначив, що органу місцевого самоврядування заборонено скасовувати своє попередні рішення, якщо відповідно до приписів них рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх припинення.

На підставі рішень про встановлення тарифів, у позивача виникли та були реалізовані господарські відносини із споживачами щодо постачання останнім теплової енергії, та позивач заперечував про прийняття оскаржуваних рішень.

Позивач вказує, що в даному випадку, неможливість скасування органом місцевого самоврядування не ставиться в залежність від того, чи є акт нормативним чи ненормативним, тому таке право поширюється на обидва види актів, але в даному випадку стоїть головне питання - з якого моменту попереднє рішення може бути скасоване. Рішення органів місцевого самоврядування, в тому числі щодо внесення змін або скасування попередніх рішень, набувають чинності не раніше дати їх прийняття (опублікування), відповідно попереднє рішення є зміненим або скасованим з моменту набуття чинності рішення, яким такі зміни були внесені або таке рішення було скасоване.

Скасування власного рішення з моменту його прийняття чинним законодавством України не передбачено, протирічить йому, а тому такі рішення є незаконними.

Крім того, рішення про встаповлення тарифу на теплову енергію має чіткі ознаки однопредметних актів, кожне наступне рішення про встановлення тарифу па енергію скасовує попереднє рішення, так як одночасно не можуть діяти два тарифи у відповідності до двох різних рішень.

З врахуванням викладеного позивач просив позов задовольнити.

У запереченні на відповідь на відзив від 04.04.2023 відповідач позову не визнав та зауважує, що скасування оскаржуваних рішень виконавчого комітету не призведе до відновлення дії рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року№ 145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу та рішення від 30.09.2021 року № 146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, оскільки вони втратили свою чинність згідно рішень виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 27 січня 2022 року № І3 та № 14. Отже, скасування оскаржуваних рішень виконавчого комітету, не поновить актів, які в свою чергу вже визнані такими, що втратили чинність, а, отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не призведе до поновлення порушених прав та інтересів позивача.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, просили позов задовольнити.

Представники відповідача позову не визнали з підстав, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, було встановлено ТОВ Аванті-Девелопмент тариф на виробництво з використанням природного газу теплової енергії для потреб установ та організацій та території смт. Іваничі в розмірі 2289,38 грн/Гкал (з ПДВ 20%). Рішенням виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 № 146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, було встановлено ТОВ Аванті-Девелопмент тариф на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел ененргії для потреб установ та організацій та території смт. Іваничі в розмірі 2400,65 грн/Гкал (з ПДВ 20%).

27 січня 2022 року на засіданні виконавчого комітету Іваничівської селищної ради були прийняті рішення, які безпосередньо стосуються оскаржуваних рішень, зокрема: пунктом 1 рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 13 Про втрату чинності рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року №145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу - визнано таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року№ 145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу; пунктом 3 рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 14 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії - визнано таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комі тету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії.

Відповідно, 27 січня 2022 року виконавчий комітет Іваничівської селищної ради своїми рішеннями № І3 та № 14 визнав такими, що втратили чинність рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 145 та № 146 від 30.09.2021 року.

В період з 30.09.2021 року Товариство здійснювало господарську діяльність по постачанню теплової енергії споживачам, відповідно рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 145 та № 146 від 30.09.2021 року були виконані станом на 27.01.2022 року, що підтверджується актами наданих послуг № 31 від 31.10.2021 року, № 43 від 30.11.2021 року, № 50 від 20.12.2021 року, № 3 від 31.01.2022 року.

Рішенням виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №173 від 23.12.2022 Про скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, рішенням виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №174 від 23.12.2022 Про скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії, рішення від 30.09.2021 №145,146 були скасовані з моменту прийняття з 30.09.2021.

Рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 23.12.2022 №173, 174 позивач вважає незаконними, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги;

Відповідно до ч. 6-10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

У разі незгоди сільського, селищного, міського голови (голови районної у місті ради) з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради.

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення й у ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2013 у справі № 21-64а13 та 25.05.2016 у справі № 21-5459а15.

У п. 18 ст. 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Пунктом 19 ст. 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Визначальною особливістю нормативного акта є його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Тим часом ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки. І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Як встановлено судом, рішеннями Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 №145,146 чітко визначено суб`єкта права - Товариство з обмеженою відповідальністю Аванті-Девелопмент.

Тобто співвідношення між нормативними актами та ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки задля розв`язання певної ситуації за індивідуально-визначених обставин та умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізуються без темпоральних обмежень.

Рішеннями Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 №145,146 встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю Аванті-Девелопмент тарифи на виробництво теплової енергії.

Відповідно, рішення Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 №145,146 є ненормативними правовими актами.

Суд також враховує, що 27 січня 2022 року виконавчий комітет Іваничівської селищної ради своїми рішеннями № І3 та № 14 визнав такими, що втратили чинність рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 145 та № 146 від 30.09.2021 року.

Суд також зазначає, що в період з 30.09.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Аванті-Девелопмент здійснювало господарську діяльність по постачанню теплової енергії споживачам, відповідно рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради № 145 та № 146 від 30.09.2021 року були виконані станом на 27.01.2022 року, що підтверджується актами наданих послуг № 31 від 31.10.2021 року, № 43 від 30.11.2021 року, № 50 від 20.12.2021 року, № 3 від 31.01.2022 року. Отже зазначені рішення є актами одноразового застосування, вони вичерпали свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З врахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню, суд визнає протиправними та скасовує рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №173 від 23.12.2022 «Про скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №174 від 23.12.2022 «Про скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 5368,00 грн., сплаченого за подання позову сплаченого платіжними дорученнями від 24.02.2023 № № 679, 680.

Щодо заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 8000,00 грн., то суд приходить до таких висновків.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається із доданих письмових доказів, а саме: договору про надання юридичних послуг №17/02 від 17 лютого 2023 року; акта прийому передачі виконаних послуг №20/02/23-1 від 17.02.2023; платіжної інструкції №678 від 21.02.2023 товариству було надано послуги на суму 8000,00 грн.

З акта прийому-передачі наданих послуг від 20/02/23-1 слідує, що вартість послуг, наданих товариству на суму 8000,00 грн. включають:попередній аналіз документів, надання усної консультації 3 год., детальне вивчення наданих документів, судової практики -6 год., підготовка позовної заяви 4год.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Атрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18.

Крім того, як встановлено частинами другою, третьою статті 30 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, ціни позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, та приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо їх стягнення на користь позивача, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 8000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, а також те, що послуги щодо попереднього аналізу документів, надання усної консультації, детальне вивчення наданих документів, судової практики охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 2000,00 грн., а решту витрат повинен понести позивач.

Також підлягають задоволенню витрати пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 1487,87 грн.

Керуючись статтями 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №173 від 23.12.2022 Про скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 145 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, вироблену з використанням природного газу.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради №174 від 23.12.2022 Про скасування рішення виконавчого комітету Іваничівської селищної ради від 30.09.2021 року № 146 Про встановлення тарифу ТОВ Аванті-Девелопмент на теплову енергію, що виробляється на установках з використанням альтернативних джерел енергії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Іваничівської селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Аванті-Девелопмент судовий збір у розмірі 5368,00 грн., витрати пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 2000 грн. та витрати пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 1487,87 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 травня 2023 року.

Суддя В.Д. Ковальчук