Справа № 380/17235/22
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/17235/22 пров. № А/857/4789/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року про відмову в забезпеченні позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірними та скасування постанов, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Желік О.М.,

справу розглянуто без виклику сторін,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу: від 16.11.2022 у виконавчому провадженні №69326069; від 22.11.2022 у виконавчому провадженні №69326069; від 16.11.2022 у виконавчому провадженні №69326032; від 22.11.2022 у виконавчому провадженні №69326032; від 16.11.2022 у виконавчому провадженні №69325954; від 22.11.2022 у виконавчому провадженні №69325954; від 16.11.2022 у виконавчому провадженні №69325874; від 22.11.2022 у виконавчому провадженні №69325874.

18.01.2023 від позивача на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову в адміністративній справі шляхом зупинення стягнення коштів до набрання законної сили рішенням у даній справі по виконавчих провадженнях:

- №70598499 з виконання постанови №69326032 від 16.11.2022 Шевченківським ВДВС у м.Львові ЗМРУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 3400,00 грн;

- №70598556 з виконання постанови №69326032 від 22.11.2022 Шевченківським ВДВС у м.Львові ЗМРУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 3400,00 грн;

- №70595566 з виконання постанови №69326069 від 16.11.2022 Шевченківським ВДВС у м.Львові ЗМРУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 3400,00 грн;

- №70595605 з виконання постанови №69326069 від 22.11.2022 Шевченківським ВДВС у м.Львові ЗМРУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 3400,00 грн;

- №70599619 з виконання постанови №69325874 від 16.11.2022 Шевченківським ВДВС у м.Львові ЗМРУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 3400,00 грн;

- №70599659 з виконання постанови №69325874 від 22.11.2022 Шевченківським ВДВС у м.Львові ЗМРУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 3400,00 грн;

- №70599162 з виконання постанови №69325954 від 16.11.2022 Шевченківським ВДВС у м.Львові ЗМРУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 3400,00 грн;

- №70599230 з виконання постанови №69325954 від 22.11.2022 Шевченківським ВДВС у м.Львові ЗМРУМЮ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 3400,00 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що з долучених до заяви про забезпечення позову документів не вбачається, що невжиття таких заходів забезпечення позову зумовить настання негативних та незворотних наслідків.

Не погодившись із ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу. Вважає її такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, винесена з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та забезпечити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не врахував тієї обставини, що у разі не зупинення стягнення коштів по виконавчих провадженнях, якщо позивачем при розгляді адміністративної справи буде доведено протиправність дій відповідача, та у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог і до моменту набрання ним законної сили, може скластися ситуація, при якій для відновлення прав позивача у подальшому необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Зазначає, що судом також не враховано, що заходи забезпечення адміністративного позову щодо зупинення стягнення коштів по виконавчих провадженнях, про вжиття яких у заяві просить позивач, відповідають предмету позову, разом з тим, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, оскільки факт правомірності чи протиправності винесення оскаржуваних постанов відповідача буде встановлено під час повного, всебічного і об`єктивного розгляду у судовому засіданні всіх обставин справи.

В судовому засіданні позивач підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Враховуючи наведене, інститут забезпечення адміністративного позову стосується вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача. Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити чи наявна хоча б одна з передбачених частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України обставин та оцінити чи не призведе застосований судом захід забезпечення позову до заподіяння ще більшої шкоди, ніж та, якої можна запобігти шляхом його застосування.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що постановами державного виконавця від 29.12.2022 накладено арешт на грошові кошти та майно та на рахунки ОСОБА_1 , які відкриті в ПАТ «ПриватБанк» та ПАТ «Кредобанк», на один із рахунків, а саме ПАТ «Кредобанк» здійснюється перерахунок коштів на сплату аліментів на утримання дітей, а відтак без засобів для існування можуть залишитися двоє малолітніх дітей. Заявник зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду.

Колегія суддів апеляційного суду враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18, а саме, щодо «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, та попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Як вірно зазначив суд, позивачем у заяві про забезпечення позову не наведено підстав та не подано жодних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача, а її посилання на те, що невжиття заходів забезпечення призведе до негативних для позивача наслідків, є лише суб`єктивними судженнями, припущеннями. В той же час судове рішення, яким є і ухвала про вжиття заходів забезпечення позову, не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, з долучених до заяви про забезпечення позову документів не вбачається, що невжиття таких заходів забезпечення позову зумовить настання негативних та незворотних наслідків.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про безпідставність твердження позивача про те, що без засобів для існування можуть залишитися двоє її малолітніх дітей з огляду на накладення арешту на її банківський рахунок, оскільки у відповідності до частини 3 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладається виключно у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Решта грошових коштів, які виходять за межі суми стягнення, продовжують перебувати у вільному користуванні позивача.

Подання позовної заяви, предметом якої є, зокрема, законність постанов про накладення штрафу, не може слугувати беззаперечним доказом того, що такі є очевидно протиправними.

Долучені позивачем до матеріалів заяви про забезпечення позову докази, в тому числі щодо проходження її сином огляду та лікування, жодним чином не вказують на очевидність ознак протиправності дій державного виконавця чи на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити поновлення її прав.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність достатніх і належних підстав для відмови у забезпеченні позову, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243 ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2023 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 380/17235/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 04.05.2023.