Справа № 461/1804/23
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/1804/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

представника позивача Алєксєєвої Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

(РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

адреса для листування: АДРЕСА_2 ),

представник позивача Алєксєєва Ганна Ігорівна

(м. Львів, вул. Поповича, 2, оф. 10)

до

відповідач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури

Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл.. Ринок, 1, ),

третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області

Білецький Ігор Миронович

(79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, офіс 104)

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову РАП № 823250897 від 14.10.2022 року в частині спливу строку на її пред`явлення до виконання. Крім цього, просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати на сплату судового збору в сумі 1073 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 1500 гривень.

В обґрунтування позову покликається на те, що 12 березня 2023 року позивач отримала інформацію про виконавче провадження ВП № 70999435 щодо примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення РАП № 823250897 від 14.10.2022. Вказує, що внаслідок допущеної відповідачем у оскаржуваній постанові помилки в адресі проживання позивача, остання була позбавлена можливості прийняти рішення щодо сплати 50% штрафу в пільговий період. Зазначає, що 17 березня 2023 року на поштову та електронну адресу приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича нею надіслано заяву з проханням надати копію усіх сторінок оскаржуваної постанови, однак на час подання даного позову відповіді не надходило.

У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги просить задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.03.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач (уповноважений представник) та третя особа в судове засідання повторно не з`явилися, відзив до суду не надходив. Вказані учасники справи про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що відповідач (уповноважений представник) не з`явився у судове засідання, обізнаний про наявність даного адміністративного позову в провадженні суду, а також повідомлявся про місце, час, дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає можливим провести розгляд справи у його відсутності.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.

Судом встановлено, що постановою серії РАП № 823250897 від 14 жовтня 2022 року інспектора з паркування сектору контролю майданчиків для платного паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Юзьків Олега Миколайовича, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 гривень.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що 27 вересня 2022 року о 11 год 44 хв водієм транспортного засобу Chevrolet Spark, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу, здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходить за адресою: В1024 вул. Саксаганського, м. Львів, з неоплатою вартості з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більше як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування, чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 № 1342.

Згідно позовної заяви та пояснень представника позивача, ними не заперечується факт вчинення ОСОБА_1 вищевказаного правопорушення.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 15.02.2023 року відкрито виконавче провадження № 70999435 з виконання постанови серії РАП №823250897 від 14 жовтня 2022 року. Дане виконавче провадження відкрито за заявою Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради від 01 лютого 2023 року.

Із заявлених вимог позивача вбачається, що вона не погоджується із вищевказаною постановою, оскільки постанова серії РАП № 823250897 від 14 жовтня 2022 року пред`явлена до виконання після спливу терміну пред`явлена її до виконання.

Відповідно до ст. 303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Згідно положень ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, із змісту долученої позивачем до позовної заяви копії оскаржуваної постанови не встановлено, що така постанова не відповідає наведеним вимогам.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі -Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

06 лютого 2019 р. Велика Палата Верховного Суду у справі №757/62025/17-ц (провадження №14-619цс18) прийшла до висновку, що оскільки КУпАП не передбачено можливості оскарження в порядку судового контролю за виконанням судових рішень дій осіб, уповноважених здійснювати таке примусове виконання, то оскарження дій державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, має відбуватися за правилами адміністративного судочинства. Даний висновок за своїм змістом та суттю є достатньо релевантним для можливості його врахування при ухваленні рішення у цій справі.

Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішення про притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У свою чергу, якщо позивач вважає, що приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. прийнято до виконання оскаржувану постанову поза межами строку звернення її до виконання, вона має право звернутися до відповідного суду з позовною заявою про оскарження рішення чи дій приватного виконавця.

В свою чергу, позивачем жодних вимог до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. не заявлено.

Суд вважає, що позовна вимога про скасування постанови серії РАП № 823250897 від 14.10.2022 року в частині спливу строку на її пред`явлення до виконання не є належним способом захисту порушеного права.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Подібний правовий висновок висловлено колегією суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 527/451/17.

Крім цього, суд зауважує, що позивачем у відповідній заяві вказано, що така подається в порядку ст. 276 КАС України. Разом з тим, ст. 276 КАС України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження дій або бездіяльності кандидатів, їхніх довірених осіб, політичної партії (блоку), місцевої організації політичної партії, їх посадових осіб та уповноважених осіб, офіційних спостерігачів від суб`єктів виборчого процесу, ініціативної групи референдуму, члена ініціативної групи, політичної партії, громадської організації - суб`єктів процесу референдуму, їх уповноважених осіб, офіційного спостерігача - суб`єкта процесу референдуму. Саме у такій редакції позовної заяви її копія скерована до інших учасників справи.

Позивач просить скасувати постанову «в частині спливу строку пред`явлення її до виконання».

Однак, положення чинного законодавства, зокрема наведені вище ст. 303 КУпАП встановлюють, строки і порядок пред`явлення до виконання відповідних постанов і такі строки визначаються не змістом постанови, а законом.

Фактично позивач вказує на те, що невірне відображення її місця проживання призвело до неможливості для неї застосувати положення ст. 300-1 КУпАП.

Так, згідно статті 300-1 КУпАП, у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Отже, позивач стверджує, що через невірне зазначення її адреси у постанові вона фактично позбавлена можливості скористатися наведеними положеннями ст. 300-1 КУпАП і наводить це як підставу позову.

В цьому контексті слід відзначити, що невірне зазначення адреси правопорушника не може бути законною підставою для скасування постанови «в частині спливу строку пред`явлення її до виконання». Отже, позивач фактично тлумачить допущену, на її думку, помилку у постанові щодо її місця проживання, як підставу для скасування постанови «в частині спливу строку пред`явлення її до виконання», тобто просить скасувати постанову в тій частині яка стосується її виконання, що визначається виключно законом. Водночас, зазначення у постанові строків і способу її виконання не може вливати на вид та розмір стягнення.

Більше того, позивач не наводить жодного нормативного положення, які визначають саме такий спосіб захисту її інтересів та прав, який вона обрала.

При цьому, не заперечуючи сам факт правопорушення, позивач не наводить жодних даних про сплату нею 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Водночас, жодних належних пояснень щодо того, чому позивач, наприклад, не оскаржує рішення виконавця, який, як вона стверджує, прийняв до виконання постанову яка не підлягала виконанню (поза строки встановлені законом) або не ініціює питання закриття виконавчого провадження за умови сплати штрафу у розмірі який вона вважає належним, позивач не наводить.

Таким чином, позивач визнаючи вчинення нею адміністративного правопорушення фактично не виконала жодної дії щодо виконання стягнення, навіть у розмірі який вона вважає належним, тобто 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення.

Ухвалюючи рішення у справі, суд також враховує, що порівняння засад (принципів) цивільного та господарського судочинства, закріплених у статті 2 Цивільного процесуального кодексу України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України відповідно із засадами (принципами) адміністративного судочинства, дозволяє стверджувати, що принцип офіційного з`ясування всіх обстави у справі є обов`язковим лише при вирішенні публічно-правових спорів.

Згідно з імперативними положеннями частини четвертої статті 9 КАС України, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З позиції Верховного Суду, висловленої, зокрема, у постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 818/154/16 випливає, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи; в адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення; принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Отже, оцінюючи доводи позивача про неможливість надати суду повний текст оскаржуваної постанови, суду виходить з того, що ні позивач, ні інші сторони у процесі не оспорюють того факту, що у оскаржуваній постанові наведено саме той спосіб її виконання про який стверджує позивач. В свою чергу, позивач не ініціювала перед судом питання витребування копії відповідної постанови, а суд не вбачає доцільності у цьому, адже сам зміст постанови в частині способу її виконання ніким не оспорюється, а той факт, що така постанова пред`явлена до примусового виконання вказує на те, що позивач дійсно не має можливості скористатися пільгою щодо сплати 50 відсотків штрафу. При цьому суд наголошує на тому, що обраний позивачем спосіб захисту її інтересів не може вважатися належним, адже остання фактично просить скасувати постанову в частині способу її виконання, а такій спосіб та процедура прямо визначені законом і не може бути змінений поза встановленої законодавчої процедури.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладені доводи та мотиви, суд дійшов висновку, що позов слід залишити без задоволення, через невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Постанову інспектора з паркування сектору контролю майданчиків для платного паркування відділу інспекторів з паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Юзьківа Олега Миколайовича серії РАП № 823250897 від 14 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

(РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

адреса для листування: АДРЕСА_2 );

представник позивача Алєксєєва Ганна Ігорівна

(м. Львів, вул. Поповича, 2, оф. 10);

відповідач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл.. Ринок, 1, );

третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області

Білецький Ігор Миронович

(79000, м. Львів, вул. Грабовського, 11, офіс 104).

Повний текст судового рішення складений 03.05.2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький