Справа № 480/3161/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 р. Справа № 480/3161/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/3161/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, тобто за 12 повних календарних років, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням періодів служби з 18.11.2009 по 17.10.2017.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням періодів служби з 18.11.2009 по 17.10.2017.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму судового збору в розмірі 992,40 грн.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду 26.08.2022 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» з 18.11.2009 (наказ про призначення від 18.11.2009 № 149 о/с) по 17.10.2017, був звільнений за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони, у спеціальному званні прапорщик внутрішньої служби, наказом в.о. начальника установи від 11.10.2017 № 76/ОС-17.

При звільненні одноразова грошова допомога позивачу не виплачувалась, оскільки на день звільнення - 17 жовтня 2017 року, вислуга років позивача у календарному обчисленні складала 08 років 10 місяців 16 днів.

Вказані обставини підтверджуються довідкою Державної установи «Новгород- Сіверська установа виконання покарань (№31)» від 19.10.2021 №96 (а.с.12).

З 06 листопада 2017 року по 13 листопада 2021 року позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташованої у місті Шостка Сумської області на посаді стрільця (а.с.9).

Наказом командира військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України №236 (по стройовій частині) від 15.11.2021 позивача було звільнено з військової служби (у зв`язку з закінченням контракту), відповідно до підпункту «а», пункту 2 частини п`ятої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Як вбачається з витягу з наказу №236 (по стройовій частині) від 15.11.2021, позивачу, відповідно до п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до виплати визначено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу за контрактом з 16.11.2017 по 13.11.2021 за 4 повних календарних років.

26 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період календарної служби, тобто за повних 12 календарних років (а.с.13).

18 лютого 2022 року позивач отримав відповідь з військової частини, відповідно до якої було підтверджено відповідачем позицію військової частини про нарахування зазначеної допомоги лише за роки служби у військовій частині.

Позивач, не погоджуючись з вказаною позицією відповідача, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 та 5 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції станом на 06.11.2015), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Звищенаведеного вбачається, що однією з основних підстав для набуття права на спірну виплату, є підстава звільнення особи зі служби та наявність стажу більше 10 років.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки Державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» від 19.10.2021 №96, позивач 17.10.2017 був звільнений за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони, у спеціальному званні прапорщик внутрішньої служби, наказом в.о. начальника установи від 11.10.2017 № 76/ОС-17.

Крім того, згідно довідки від 19.10.2021 №96 Державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№31)» при звільненні одноразова грошова допомога позивачу не виплачувалась, оскільки на день звільнення - 17 жовтня 2017 року, вислуга років позивача у календарному обчисленні складала 08 років 10 місяців 16 днів (а.с.12).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позивач, звільняючись зі служби 17.10.2017 на підставі пункту п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», не набув права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки на день звільнення не мав у достатньому обсязі відповідного стажу служби.

Щодо посилання відповідача на Постанову КМУ від 17 липня 1992 року №393, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.10 Постанови КМУ від 17 липня 1992 року №393, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки:

які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що дійсно при звільненні зі служби повторно одноразова грошова допомога виплачується за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу, без урахування періоду попередньої служби, однак вказана норма має виключення щодо застосування, а саме за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Як вже було встановлено судом, позивач при звільненні зі служби - 17.10.2017, не набув право на отримання спірної допомоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідач при звільненні позивача зі служби повинен був врахувати і стаж позивача до 17.10.2017, для визначення розміру одноразової грошової допомоги.

Таким чином, враховуючи наявність у позивача вислуги років більше 10 років, колегія суддів доходить висновку, що останній набув права на виплату одноразової грошової у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням періодів служби позивача з 18.11.2009 по 17.10.2017.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість зазначених позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 року по справі № 480/3161/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 26.08.2022 по справі № 480/3161/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк