Справа № 320/7632/23
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02 травня 2023 року Київ № 320/7632/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогами про визнання протиправними дій ПФУ щодо невжиття заходів щодо призначення пенсії з 01.01.2022 року та зобов`язання відповідачав строк встановлений судом призначити пенсію з 01.01.2022 року та виплатити заборгованість в строк 15 днів після набрання законної сили рішення суду.

Суддя, дослідивши позовну заяву в межах ч.1 ст.171 КАСУ, на предмет дотримання ст.ст.160, 161 КАСУ, приходить до висновку про необхідність залишення її без руху з наданням заявниці десятиденного строку для усунення недоліків шляхом подання позову у новій редакції із зазначенням у ньому:

обставин, із встановленням періоду, який на думку ОСОБА_1 дає їй право на одержання пенсії на пільгових умовах та доказів, які підтверджують наявність у позивачки стажу необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах з наданням копії Витягу з Реєстру застрахованих осіб та первинних документів підприємств, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де позивачкою виконувались роботи, характер виконуваної роботи тощо; наказів про прийняття та звільнення з цієї роботи; розрахунку страхового стажу (кількість років, місяців та днів), який повинен бути прийнятий відповідачем для призначення пенсії на пільгових умовах; зазначення дій та/або бездіяльності, прийняття рішення ПФУ стосовно позивачки, у зв`язку з якими у неї з`явилися підстави вважати свої права порушеними; надання оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 2147,20 грн. за дві позовні вимоги немайнового характеру; усіх сторінок трудової книжки позивачки; усіх документів, доданих до позовної заяви в належним чином засвідчених копіях, згідно з п.5.26 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020); заяви про поновленння пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Одночасно, суд звертає увагу, що наведення змісту положень законів, інших нормативно-правових актів, цитування у позовній заяві їх приписів без відповідної фактичної аргументації оспорюваних дій та/або рішення не є обґрунтуванням твердження про порушення прав та інтересів заявника.

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без руху, суд зважає на таке:

в прохальній частині заяви ОСОБА_1 просить звільнити її від сплати судового збору. Обґрунтовуючи підстави щодо звільнення від сплати судового збору, посилається на те, що вона є пенсіонером, має статус "внутрішньо переміщеної особи" та знаходиться в скрутному матеріальному становищі.

Дослідивши зміст клопотання, суд не знаходить підстав для його задоволення, з огляду на таке:

відповідно до ч. 1 ст. 133 КАСУ, суд враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити її від оплати повністю або частково, відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Вказане положення повторюється в ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", де вказано, що суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк або звільнити від сплати збору за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, - ч. 2 ст. 8 Закону.

Отже, для прийняття рішення про відстрочення або звільнення від сплати судового збору необхідно обґрунтоване клопотання заявника з посиланням на належні та допустимі докази.

Якщо підставою для звільнення від сплати збору є незадовільне матеріальне становище, у поданому клопотанні сторона повинна навести обставини, які свідчать про це з наданням підтверджуючих документів. За офіційними даними Держстату України незадовільний матеріальний стан наразі має 80% населення України, натомість відстрочення, розстрочення та звільнення від сплати судового збору є заходом виключного характеру, а відтак потребує доказового обґрунтування.

Пленум Вищого адміністративного суду України Постанові від 23.01.2015 р. № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру, а не звільнення від сплати.

Суд зазначає, що позивачка не включена до числа осіб, звільнених від оплати судового збору на підставі закону, отже держава вважає, що внутрішньо перемещені особи відносяться до кола осіб, на яких пільговий режим для сплати судового збору не розповсюджується. Твердження позивачки про її скрутне матеріальне становище в жодний спосіб не звільняє її від обов`язку доведення цих обставин належними та допустимими доказами, тому суд не знаходить законних підстав для задоволення поданого клопотання.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 р. № 3674-VI "Про судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; майнового характеру становлять 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з позовної заяви до суду заявлені дві вимоги немайнового характеру, натомість у додатках адміністративного позову квитанція про сплату судового збору відсутня.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру фізичною особою судовий збір складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 1 січня 2023 року, становить 2684,00 гривень.

Відповідно до положень абз.2 ч.3 ст.6 ЗУ №3674-VI, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, позивачці необхідно сплатити судовий збір за дві вимоги немайнового характеру у розмірі 2147,20 грн.

Визначаючись щодо дотримання заявником строку звернення до суду з даним позовом, було ураховано наступне:

відповідно до положень ч.1 ст. 122 КАСУ, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Як вбачається із позовної заяви, позивачка просить про призначення їй пенсії з 01.01.2022, однак з даним позовомзвернулая до суду 22.03.2023, тобто з пропуском строку звернення, за відсутності заяви про його поновлення.

При визначенні строку звернення до суду, необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, неможливість дізнатися про порушення своїх прав.

Особа, яка має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та зобовязана вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було ущемлено права та/чи інтереси та не скористалась цим правом, має довести обставини, які стали на заваді пасивної поведінки, з наданням відповідних доказів цього.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, вказала про таке: "...позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати його порушення, чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів".

Окрім того, відповідно до ч. 4, 5 ст. 94 КАСУ копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Разом з цим, порядок подання електронний доказів до суду та вимоги до таких доказів встановлено ст. 99 КАС України.

Так, за приписами ч.1 ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, - ч.2, 3 ст. 99 КАС України.

За приписам ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа є електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним чи прирівняним до власноручного підписом автора. У випадку, коли автор створює ідентичні за інформацією та реквізитами електронні документи або коли надсилає електронний документ кільком адресатам чи зберігає його на кількох носіях, то усі вони є оригіналами та мають однакову юридичну силу.

З вищезазначеного слідує, що «оригіналом електронного доказу» є примірник електронного документа, веб-сайт (сторінка), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі, які створені електронними засобами та мають візуальну форму, що дає змогу відобразити дані, які вони містять та які є значущими для правильного тлумачення обставин справи, електронними засобами або на папері у формі, придатній для сприйняття їхнього змісту людиною.

З вищезазначеного вбачається, що паперова копія електронного документа не є письмовим доказом, а електронна копія письмового (паперового) документа не є електронним доказом.

Разом з цим, до позовної заяви, поданої через підсистему Електронний суд додано копії письмових (паперових) документів у відсканованому форматі PDF, тобто, вказані документи є не оригіналами, а електронною копією письмового документу, що є результатом повного відтворення інформації та реквізитів паперового документу у електронно-цифровій формі.

Разом з цим, такі електронні копії не містять належних реквізитів засвідчення копії, зокрема, відсутній протокол накладення КЕП на зазначені документи, що унеможливлює встановлення дійсності та відповідності оригіналу наданої позивачем електронної копії паперового документа.

Зазначені вище недоліки вказують на невідповідність позовної заяви вимогам процесуального законодавства.

Частиною 1 ст. 169 КАСУ передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. При цьому, залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного КАСУ.

З огляду на те, що матеріали позовної заяви оформлені не належним чином, чого вимагає КАСУ, суддя визнав за необхідне залишити позовну заяву без руху.

Керуючись ст.ст. 94, 161, 169, 171, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Встановити позивачці десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Брагіна О.Є.