Справа № 522/2798/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 522/2798/23
Головуючий в 1 інстанції: Ковтун Ю.І.

Дата і місце ухвалення 24.02.2023 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

за участю секретаря - Челак Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2023 року по справі за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення за межі України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт зазначив, що він прибув на територію України легально, однак під час перебування у м. Львові копії документів та документи були викрадені, у зв`язку з чим він прибув у м. Рівне з метою тимчасового проживання та працевлаштування. Територію України не залишив у зв`язку з відсутністю документів. Апелянт зазначив, що у Республіці Молдова має родичів, постійного місця проживання там не має, натомість в Україні має будинок, який залишився від батька.

Апелянт зазначає, що він не ухилиться від виїзду з України, проте співробітники міграційної служби не сприяли йому в цьому.

В апеляційній скарзі апелянт висловив незгоду із затриманням його та поміщенням до тимчасового пункту тримання, що, на його думку, є незаконним.

У зв`язку з вказаним апелянт просить скасувати судове рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:

Звертаючись з позовом до суду, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області посилалось на те, що 26.05.2022 року працівниками Рівненського міського відділу Управління ДМС України в Рівненській області було виявлено за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 прибув до України 04.09.2021 року легально, через КПП «Троїцьк-Височанка», за паспортним документом громадянина Республіки Молдова. Зі слів відповідача приїхав на територію України у приватних справах. Під час перебування у м. Львів копії документів та документи були викрадені. У м. Рівне прибув з метою тимчасового проживання та працевлаштування. Територію України не залишив у зв`язку з відсутністю документів. Постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування немає. Рівненським міським відділом Управління ДМС України в Рівненській області встановлено, що станом на 26.05.2022 року відповідач на території України перебуває незаконно, проживає без документів на право проживання в Україні.

Судом встановлено, що 26.05.2022 року Головним управлінням ДМС в Одеській області було винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Також 26.05.2022 року Рівненським міським відділом Управління ДМС України в Рівненській області було прийнято рішення № 14 про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження та зобов`язано його покинути територію України у термін до 24.06.2022 року.

Рішення від 26.05.2022 року № 14 про примусове повернення відповідач в судовому порядку не оскаржив та у встановлений термін до 24.06.2022 року територію України не залишив.

10.02.2023 року працівниками ГУ ДМС в Одеській області ОСОБА_1 був повторно виявлений за адресою: АДРЕСА_2 .

10.02.2023 року за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою ПН МОД № 009602 про накладення адміністративного стягнення від 10.02.2023 року притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

10.02.2023 року громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затриманий в порядку статті 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про що складено відповідний протокол № МОД 000205.

У той же день 10 лютого 2023 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення про поміщення громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Задовольняючи позов Головного управління ДМС в Одеській області, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено законодавство України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням порядку тимчасового перебування на території України. Суд вказав на те, що відповідач потрапив в Україну щляхом незаконного перетину державного кордону України, не виконав в добровільному порядку рішення уповноваженого органу про залишення території України у встановлений термін, на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773).

Відповідно до ст. 9 Закону № 3773, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України № 3773 визначено, що нелегальним мігрантом є іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону № 3773 закріплено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно статті 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

В свою чергу, статтею 30 Закону № 3773 передбачено підстави примусового видворення іноземців та осіб без громадянства.

Так, згідно частини 1 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Положення цієї статті не застосовуються також до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Статтею 31 Закону № 3773 визначено, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В обґрунтування поданого позову, Головне управління ДМСУ в Одеській області посилалось на те, що в даному випадку існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконно перебуває на території України, не виконав рішення про примусове повернення.

В свою чергу, в ході розгляду справи було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач перебуває на території держави Україна без відповідних документів на право перебування на території України.

Судом встановлено, що вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 09.02.2023 у справі № 514/1056/21 затверджено угоду про визнання винуватості від 21 вересня 2021 року укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Одеської обласної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_1 та визнано останнього винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України. Призначено узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 332-2 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Таким чином судом встановлено, що відповідач перебуває на території України без законних на те підстав.

Відповідно до прийнятого рішення про примусове повернення № 14 від 26.05.2022 ОСОБА_1 повинен був самостійно залишити територію України, в строк зазначений у рішенні - до 24 червня 2022 року. Однак, ухвалене відносно відповідача рішення про примусове повернення з України ним не виконано.

Відповідач з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до територіальних органів ДМС не звертався, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону №3773-VI.

Крім того підстав, передбачених статтею 31 Закону № 3773, які виключають можливість примусового видворення іноземця або особа без громадянства не встановлено.

За встановлених у справі обставин, враховуючи, що: у відповідача відсутні будь-які документи, що дають йому право перебувати/проживати/працювати на території України на законних підставах; відповідача двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування в Україні згідно вимог ч. 1 ст. 203 КУпАП; після прибуття на територію України відповідач не вчинив спроб легалізації власного знаходження; відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення, однак, відповідач територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення самостійно не залишив, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове видворення громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 за межі території України.

Доводи апелянта про незаконність його затримання та поміщення до тимчасового пункту тримання не приймаються до уваги колегією суддів, з огляду на те, що вказане не є предметом розгляду даної справи.

В свою чергу наявність правових підстав для примусового видворення відповідача за межі території України підтверджена в ході розгляду даної справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 288, 308, 310, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук