Справа № 442/1466/23
Суддя: Нагірна О. Б.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №442/1466/23
Провадження №2-а/442/28/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу № 442/1466/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову серії БАБ № 720611 по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 680 грн., провадження у справі закрити; стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що Постановою серія БАБ № 720611 від 02.03.2023 його було притягнуто адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, а саме, за керування транспортним засобом, у якого присутні тріщини в зоні дії склоочисників, чим порушив вимоги п.31.1 ПДР.

Вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що після зупинки транспортного засобу до нього підійшов інспектор поліції і повідомив, що він зупинений за порушення ПДР, а саме, наявність тріщини на лобовому склі, на що він повідомив інспектору, що вказана тріщина не є технічною несправністю з якою заборонена експлуатація транспортного засобу, проте таке пояснення було проігнороване. Відповідачем не надано доказів того, що наявність тріщини чи сколів в районі роботи склоочисників не відповідає вимогам стандартів, ПДР і технічної експлуатації, а також, що саме з вказаною технічною несправністю, відповідно до встановлених правил, забороняється експлуатація транспортного засобу. Крім того, в оскаржуваній постанові конкретно не зазначено, яким саме вимогам ДСТУ не відповідає технічний стан автомобіля.

Зазначає, що перед початком робочої зміни даний транспортний засіб проходить щоденне технічне обслуговування механіком підприємства, що надає послуги по перевезенню і будь яких зауважень щодо несправності транспортного засобу не було.

Ухвалою 09.03.2023 зазначену справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи на 20.03.2023. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, а позивачу копію відзиву та доданих до нього документів.

20.03.2023 розгляд справи відкладено на 03.04.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання.

31.03.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись, окрім законодавства, на матеріали фото фіксації, згідно яких на вітровому склі транспортного засобу, яким керував позивач 02.03.2023 є тріщина в зоні роботи склоочисників, що є порушенням державних стандартів в сфері безпеки дорожнього руху. До відзиву долучено DVD-R диск з фото- та відео- записом, докази направлення відповідачу відзиву з додатками.

03.04.2023 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, з метою ознайомлення з відзивом та перегляду доказів, долучених до відзиву.

03.04.2023 розгляд справи відкладено на 27.04.2023.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, від стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовився.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 289 КАСУ, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що така була винесена 02.03.2023.

Із позовною заявою про оскарження постанови позивач звернувся до суду 07.03.2023, а тому суд вважає, що позивач звернувся до суду із даним позовом у строк визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 02.03.2023 інспектором Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ № 720611, якою ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно статті 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 2 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Із змісту постанови серія БАБ № 720611 від 02.03.2023 вбачається, що 02.03.2023 о 15 год. 20 хв. на автодорозі М 30, 81 км. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки „Mercedes-Benz Sprinter, н.з. НОМЕР_1 , надав послуги з перевезення пасажирів, маршрутом Тернопіль-Дрогобич, із порушенням стандартів, а саме, в зоні дії склоочисників транспортного засобу наявна тріщина на вітровому склі, чим порушив п.31.1 ПДР та ДСТУ 3649:2010, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Так, в вину ОСОБА_1 ставиться порушення п. 31.1 ПДР та ДСТУ 3649:2010. Проте, в оскаржуваній постанові не зазначено який саме пункт вимог ДСТУ 3649:2010 щодо безпечності технічного стану транспортного засобу порушено позивачем. Зазначено лише наявність тріщини на вітровому склі транспортного засобу. При цьому, посадовою особою поліції в оскаржуваній постанові не було вказано розмірів тріщин на вітровому склі автомобіля, під керуванням позивача. Замірів не проведено. Будь-яких доказів, щодо встановлення дійсного розміру тріщин матеріали справи не містять, що позбавляє суд можливості встановити наявність його вини.

Частиною 2 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Отже, склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121 КУпАП, становлять дії водія щодо керування транспортним засобом, що використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, який:

- має несправності, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП;

- за технічним станом не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Як вбачається, диспозиція вказаної частини статті є бланкетною, тобто відсилає до відповідних правил експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Перелік технічних несправностей і невідповідностей вимогам, за яких згідно із законодавством забороняється експлуатація транспортних засобів, визначений у п. 31.4 Правил дорожнього руху.

З п. 31.4 ПДР слідує, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, а саме, зокрема, підпункт 31.4.7 в) ПДР містить заборону на використання транспортного засобу, якщо на скло встановлено додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість.

Посилання на такі технічні несправності як наявність тріщини на вітровому склі в зазначеному пункті Правил дорожнього руху відсутні.

Розділом 6 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» встановлені вимоги щодо безпечності технічного стану колісного транспортного засобу.

Відповідно до п. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 на вітровому склі колісного транспортного засобу не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Отже, у розумінні Правил дорожнього руху та ДСТУ 3649:2010 тріщина на склі не віднесена до технічної несправності автомобіля, з якою експлуатація автомобіля забороняється. Наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Крім того, Наказом Міністерства інфраструктури України № 710 від 26.11.2012 затверджено Вимоги до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки.

Відповідно до п. 1.3. Вимог для ідентифікації ТЗ, визначення вимог і методів для його перевірки застосовують такі нормативно-технічні документи (1.3.1. Національні стандарти), зокрема ГОСТ 5727-88 "Стекло безопасное для наземного транспорта. Общие технические условия" ("Скло безпечне для наземного транспорту. Загальні технічні умови").

Вимоги ГОСТ 5727-88 не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу.

Однак, зазначений стандарт застосовують виключно при технічному огляді колісного транспортного засобу для здійснення контролю технічного стану КТЗ на відповідність вимогам ДСТУ 3649:2010 під час проведення державного технічного огляду колісного транспортного засобу.

Відповідно до п. 2.3а ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

На виконання даної вимоги позивачем долучено до матеріалів справи подорожній лист від 02.03.2023 в якому зазначено, що автобус р.н. НОМЕР_1 як перед виїздом на маршрут, так і після повернення технічно справний.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, суд зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення не лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, а й у інших випадках, оскільки ч. 3 ст. 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режими, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17 (адміністративне провадження № К/9901/1403/17), яка враховується судом при вирішенні цих правовідносин.

Відповідно положень ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31.01.2018 року.

Так, в оскаржуваній постанові у графі „До постанови додаються зазначено, що в якості доказу долучається відеозапис, однак технічний прийстій, на який був здійснений відеозапис не вказано.

Також, у відзиві представник відповідача посилається, як на доказ, на матеріали фото фіксації, на яких зафіксовано тріщину на вітровому склі в зоні роботи склоочисників на транспортному засобі, яким керував позивач 02.03.2023. Проте, долучений до відзиву диск з фотографіями, на якій є тріщина лобового скла, жодним чином не підтверджує, що такі зроблені саме під час події 02.03.2023, оскільки вони жодним чином не ідентифіковані відповідачем.

Також, окрім фотографій, на диску розміщений відеозапис від 02.03.2023, проте такий не містить інформації щодо вчинення 02.03.2023 ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення за ч. 2 ст. 121 КУпАП, а лише містить події, які відбувалися при складанні протоколу.

Отже, враховуючи наведене суд приходить до переконання, що представником відповідача не надано доказів того, що наявність тріщини на лобовому не відповідає вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації, що саме з вказаною технічною несправністю відповідно до встановлених правил забороняється експлуатація транспортного засобу, а також не подано суду належних та допустимих доказів вчинення 02.03.2023 ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У пунктах 70-71 рішення по справі Рисовський проти України (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі Дактарас проти Литви від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Салабіаку проти Франції від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №15 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже суд вважає, що в даній ситуації не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_1 порушив п. 31.1 ПДР та ДСТУ 3649:2010, що дає підстави стверджувати про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Поліцейським не зазначено у в оскаржуваній постанові достатніх та вагомих доказів вини у інкримінованому ОСОБА_1 правопорушенні, що в свою чергу ставить під сумнів правомірність винесення оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, який був відповідачем уданій справі, на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн., які підтверджуються квитанцією про сплату судового збору. Від стягнення з відповідача витрат на правову допомогу представник позивача відмовився.

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст.5, 19-21, 122, 159-164, 242, 244-245 КАС України, ст.ст. 122, 251, 283-284 КУпАП, суд

ухвалив:

позов задоволити.

Скасувати постанову серії БАБ № 720611 від 02.03.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10 днів безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, , адреса: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24.

Суддя Нагірна О.Б.