Справа № 600/1853/22-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1853/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш Віталій Олександрович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

04 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, оформлену листом від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2021 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544 та роботу з 04.06.1987 по 14.01.1992, а саме: з 04.06.1987 по 10.01.1990 настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння (відповідно до Указу №300 від 04.06.1987) та з 11.01.1990 по теперішній час у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ (відповідно до Указу №23 від 11.01.1990).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 15.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до (сервісного центру) відділу обслуговування громадян №2 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353 (сервісним центром) відділу обслуговування громадян №2 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю страхового стажу.

В листі повідомлено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 07 місяців 02 дні.

До страхового стажу позивача не зараховано період навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544, оскільки заклад не належить до закладів Міністерства освіти; період роботи з 04.06.1987 по 14.01.1992 відповідно до довідки №130/2 від 25.11.2021, оскільки відсутня інформація про те, що особа працювала в дані періоди в умовах трудового договору; та що за дані періоди сплачено страхові внески (збори) до соціальних фондів (а.с. 30).

Не погоджуючись із повідомленням (рішенням) від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для повного задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду по суті спору, виходячи з наступного.

Статтею 26 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 №987-ХІІ (далі - Закон №987-XII) передбачено, що на громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах, добродійних закладах на умовах трудового договору, поширюється дія законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оподаткування.

Згідно ст. 28 Закону №987-XII громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на умовах і в порядку, встановлених законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і працівники цих організацій, підприємств, закладів сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, їх підприємствах і закладах, державна пенсія призначається і виплачується на загальних підставах відповідно до законодавства.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати зокрема, як пенсія за віком

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Отже обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Згідно ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Судом встановлено, що 15.12.2021 позивач звертався до (сервісного центру) відділу обслуговування громадян №2 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, листом від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353 (сервісним центром) відділу обслуговування громадян №2 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю страхового стажу.

Так, до страхового стажу позивача відповідачем не зараховано період навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544, оскільки заклад не належить до закладів Міністерства освіти; період роботи з 04.06.1987 по 14.01.1992 відповідно до довідки №130/2 від 25.11.2021, оскільки відсутня інформація про те, що особа працювала в дані періоди в умовах трудового договору; та що за дані періоди сплачено страхові внески (збори) до соціальних фондів.

Відповідно до указу Московської патріархії Чернівецької єпархії №9 від 12.08.1989 священика ОСОБА_1 призначено на посаду настоятеля храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області (а.с. 39).

Указом Московської патріархії Чернівецької єпархії №23 від 11.01.1990 священика ОСОБА_1 призначено на посаду настоятеля храму на честь св. Николая села Коболчин Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 40).

Згідно указу Єпископа Чернівецького і Буковинського Московської патріархії від 04.06.1987 №300 священика ОСОБА_1 призначено на посаду настоятеля храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця з одночасним обслуговуванням потреб віруючих с. Росошани, Кельменецького району Чернівецької області.

Відповідно до довідки про реєстрацію служителя культу від 15.08.1990 №1888 ОСОБА_1 зареєстрований в якості священика в релігійній організації Російської православної церкви в селі Коболчин Сокирянського району, Чернівецької області (а.с. 41).

Згідно довідки Консисторії Чернівецько-Буковинської Єпархії від 25.11.2021 №130/2, виданої Митрофорному протоієрею Дудці С.І., в тому що він є кліриком Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви: з серпня 1983 року по травень 1987 року навчався в Московській Духовній Семінарії денної форми навчання.

27 вересня 1986 року рукоположений (висвячений) в сан діакона;

18 січня 1987 року рукоположений (висвячений) в сан ієрея;

З 04 червня 1987 року по 10 січня 1990 року призначений настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння.

З 11 січня 1990 року по теперішній час служить у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівцько-Буковинської єпархії УПЦ (а.с. 42).

Таким чином, періоди роботи позивача з 04 червня 1987 року по 10 січня 1990 року настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння та з 11 січня 1990 року по теперішній час настоятелем у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ підтверджений належним чином вищевказаними матеріалами.

Крім того, судом першої інстанції досліджено додані до матеріалів справи довідки, видані ОСОБА_1 про заробітну плату для обчислення пенсії за періоди роботи з 01.06.1987 по 31.12.1989, за період з 01.01.1990 по 31.12.1999, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою. Як вбачається із вказаних довідок та відомостей, протягом даного періоду на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок).

Варто зазначити, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача. Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 04.06.1987 по 14.01.1992, а саме: з 04 червня 1987 року по 10 січня 1990 року настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння та з 11 січня 1990 року по теперішній час настоятелем у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі ст. 56-63 Закону №1788-ХІІ.

За період до 1 січня 2004 року до стажу роботи зараховується час навчання на денній формі у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. До стажу роботи, який дає право на пенсійне забезпечення, зараховується також навчання в семінарії, Духовній академії при наявності документів про період навчання в зазначених навчальних закладах за денною формою.

Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, виданими на підставі архівних даних, які містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до ст. 7 Закону №987-ХІІ релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій.

Статтею 11 Закону №987-ХІІ визначено, що релігійні управління і центри відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) мають право створювати духовні навчальні заклади для підготовки священнослужителів і служителів інших необхідних їм релігійних спеціальностей. Духовні навчальні заклади діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Громадяни, які навчаються у вищих і середніх духовних навчальних закладах, користуються правами і пільгами щодо відстрочення проходження військової служби, оподаткування, включення часу навчання до трудового стажу в порядку і на умовах, встановлених для студентів та учнів державних навчальних закладів.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач з серпня 1983 по травень 1987 роках навчався у Московській духовній семінарії, про що свідчить диплом Московського патріархата, виданого священику ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що Московська православна духовна академія і семінарія це вищий навчальний заклад Російської православної церкви Московської Патріархії, який займається підготовкою священнослужителів, викладачів, богословів і службовців для Православної церкви.

З наведеного слідує, що позивачем належним чином підтверджено період навчання в навчальному закладі - Московській духовній семінарії, в свою чергу, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування періоду навчання позивача у 1983-1987 роках в Московській духовній семінарії, а тому відповідач протиправно відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.

Отже, суд першої інстанції вірно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544 та роботу з 04.06.1987 по 14.01.1992, а саме: з 04.06.1987 по 10.01.1990 настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння (відповідно до Указу №300 від 04.06.1987) та з 11.01.1990 по теперішній час у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ (відповідно до Указу №23 від 11.01.1990).

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року, відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Чернівецький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.