Справа № 420/130/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/130/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.01.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №20426-17890/Б-02/8-1500/22 від 16.12.2022 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 03 листопада 2010 року по 31 травня 2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 29003,53 грн;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 03 листопада 2010 року по 31 травня 2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 29003,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2012 року по справі №2-а-234/10/1522, 30 червня 2022 року ОСОБА_1 було виплачено 29003,53 грн., що є донарахованою за період з 03 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року сумою недоотриманої покійним її чоловіком ОСОБА_2 пенсії. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 13.10.2017 року проведено заміну сторони у виконавчому провадженні по справі №2-а-234/10 з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 . З огляду на виплату позивачу зазначених 29003,53 грн. лише в червні 2022 року, затримка виплати, складає 138 календарних місяців (з 03 листопада 2010 року по 31 травня 2022 року).

З покликанням на положення ст.1, ст.2, ст.3, ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та правові висновки, що викладені у постанові Верховного суду від 11.07.2017 року по справі №2а-1102/09/2970, від 26.02.2022 року по справі №826/8319/16, позивач вказує, що враховуючи те, що з вини пенсійного органу, ОСОБА_2 , з 03 листопада 2010 року по 22 липня 2011 року, втрачав частину свого доходу у вигляді пенсійних виплат, позивач має право на нарахування компенсації за втрату ОСОБА_2 таких доходів з вини пенсійного органу починаючи саме з 03 листопада 2010 року.

Як стверджує позивач, у відповідності із положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», вона має право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати, в період з 03 листопада 2010 року по 31 травня 2022 року, нарахованої та своєчасно не сплаченої їй суми недоотриманої пенсії у розмірі 29003,53 грн.

Ухвалою суду від 09.01.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі.

31.01.2023 року (вх.№ЕП/2998/23) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Як вказано у відзиві, з позовом позивач звернувся в 2022 році, при цьому позовні вимоги стосуються перерахунку починаючи з 03.11.2010 року, а тому позивачем було пропущено строки позовної давності без поважних на те підстав. Таким чином, на думку відповідача, позивачем пропущено строки встановленні вищевказаною нормою та позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду відповідно до ст. 240 КАС України

На думку відповідача, враховуючи, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а позивач вимагає виплату компенсації частини доходів, отримання яких вирішено в судовому порядку, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні.

У відзиві вказано, що Головним управлінням на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 19.06.2012, якою скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011 по справі № 2-а-234/10/1522 в частини встановлення кінцевого терміну виплати перерахованої пенсії ОСОБА_2 було проведено відповідний перерахунок основної та додаткової пенсії з 03.11.2020 по 22.07.2011 виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком та нараховано доплату у розмірі 29003,53 грн. Виплата пенсії позивача, як стверджує відповідач, здійснювалась з урахуванням приписів законодавства, яке діяло станом на дату виникнення спірних правовідносин.

На думку відповідача, позивач не має права на отримання компенсації втрати частини доходів, оскільки відсутня обов`язкова умова, зокрема, утворена доплата має характер разового платежу. Таким чином, враховуючи, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, зазначена позивачем сума боргу ніяким чином не може бути використана в контексті ст. 2 Закону № 2050-ІІІ.

Крім того, у відзиві вказано, що будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 є саме правонаступником померлого ОСОБА_2 щодо отримання невиплачених за життя коштів, особою не надано. Належним доказом правонаступництва заявника та підставою для її заміни сторони правонаступником, є наявність документів, визначених законом, про те, що права та обов`язки померлого ОСОБА_2 перейшли до заявника, а саме виданого на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Одеського обласного військового комісаріату про перерахунок раніше призначеної державної та додаткової пенсії (справа №2-а-324/10/1522).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2010 року по справі №2-а-324/10/1522 позов ОСОБА_2 задоволений частково; визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку пенсії з урахуванням вимоги ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язано ГУПФ України в Одеській області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до норм ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначених за правилами, передбаченими Законами України за період з 27 липня 2009 року по 02 листопада 2010 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2011 року по справі №2-а-324/10/1522 частково задоволено апеляційну скаргу ГУПФ України в Одеській області на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2010 року, прийнято нову постанову, якою зобов`язано ГУПФ України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 , відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", основної пенсії, виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком, та додаткової пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком за періоди: - з 21 лютого 2005 року по 01 січня 2008 року; з 22 травня 2008 року по 02 листопада 2010 року, з урахуванням вже виплачених сум основної та додаткової пенсії за ці періоди. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 червня 2012 року по справі №2-а-324/10/1522 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 . Скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року в частині встановлення кінцевого терміну виплати перерахованої пенсії ОСОБА_2 . В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2013 року залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення ОСОБА_2 було отримано виконавчий лист № 2-а-234/10.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 13.10.2017 року по справі №2-а-324/10/1522, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2011 року по справі №2-а-324/10/1522 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Одеського обласного військового комісаріату про зобов`язання вчинити певні дії, зі стягувача ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 13.10.2017 року по справі №2-а-324/10/1522 судом встановлено, зокрема, таке:

« ОСОБА_2 є чоловіком заявниці та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим видано свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 та Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі ОМУЮ зроблено відповідний актовий запис №9778.

Заявниця є спадкоємницею майна померлого ОСОБА_2 (свідоцтво про право на спадщину видане 21.04.2016 року, зареєстроване в реєстрі за №357).»

При цьому зі змісту ухвали вбачається, що саме позивач по даній справі ОСОБА_1 є заявником по справі №2-а-324/10/1522 та, відповідно, є спадкоємцем ОСОБА_2 .

Головним управлінням на підставі постанови Вищого адміністративного суду України від 19.06.2012, якою скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011 по справі № 2-а-234/10/1522 в частини встановлення кінцевого терміну виплати перерахованої пенсії ОСОБА_2 , було проведено відповідний перерахунок основної та додаткової пенсії з 03.11.2020 по 22.07.2011 виходячи з розміру 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком та нараховано доплату у розмірі 29003,53 грн.

Судом встановлено що сума доплати у розмірі 29003,53 грн зарахована на картковий рахунок позивача 30.06.2022 року (а.с.17-зворотній бік).

30 листопаді 2022 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про нарахування та сплату їй суми компенсації втрати частини доходів за період з 03.11.2010 року по 31.05.2022 року.

У відповідь на вказану заяву відповідачем складено листа №20426-17890/ Б-02/8-1500/22 від 16.12.2022 року, в якому зазначено, що враховуючи, що поточна пенсія нараховувалась та виплачувалась своєчасно, а позивач звертається про виплату компенсації втрати частини доходів, отримання яких вирішено в судовому порядку, законні підстави для компенсації втрати таких доходів відсутні.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №20426-17890/Б-02/8-1500/22 від 16.12.2022 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 03 листопада 2010 року по 31 травня 2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 29003,53 грн протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з п.2 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений цей платіж і коли, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, від 11.07.2017 у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі № 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі № 521/940/17, від 05.10. 2018 у справі № 127/829/17, від 12.02.2019 у справі № 814/1428/18, від 08.08.2019 у справі № 638/19990/16-а.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Доводи відповідача, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ, а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством.

Тобто, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 в справі № 521/940/17.

Оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з протиправними діями органу Пенсійного фонду, що встановлено вищевказаними рішеннями суду, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач, як правонаступник ОСОБА_2 у справі по справі №2-а-324/10/1522, має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 цього Кодексу суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Суд акцентує увагу, що правовідносини, які виникли у справі, стосуються права на отримання компенсації втрати частини доходу ОСОБА_1 .

І право це виникло у позивача саме з моменту отримання спадщини, але не за період життя спадкодавця.

Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою присуджених відповідно до судових рішень сум пенсії, на яку мав би право батько позивачки, не була йому нарахована за час його життя, і відповідно не була успадкована його дочкою.

Суд зазначає, що право на компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати має особистий характер, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті забезпечити наявність засобів існування конкретної особи, тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, тобто нарахування компенсації втрати доходів, припиняються.

Так, позивач є спадкоємницею майна померлого ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину видане 21.04.2016 року, зареєстроване в реєстрі за №357.

З урахуванням обставин цієї справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, не нараховувавши та не виплативши позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 19.06.2012, якою скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2011 по справі № 2-а-234/10/1522 в частині, допустив протиправну бездіяльність, а відтак діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №20426-17890/Б-02/8-1500/22 від 16.12.2022 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 21.04.2016 року по 31 травня 2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 29003,53 грн.

Згідно із статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Так, ч.1 ст.2 Закону №2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень Закону №2050-ІІІ та окремих положень Порядку дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває на попередньо нараховані, але не виплачені у місячний строк суми.

З огляду на викладене, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період з 21 квітня 2016 року по 31 травня 2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 29003,53 грн.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду, то суд вказує, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моментом отримання листа-відповіді органу Пенсійного фонду України про відмову у виплаті особі компенсації відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити. Саме відмова у виплаті особі компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати свідчить про факт ймовірного порушення суб`єктом владних повноважень права особи на отримання такої компенсації та зумовлює виникнення у такої особи права на захист у судовій (юрисдикційній) формі, а саме у формі звернення з відповідним позовом до адміністративного суду.

З огляду на лист-відповідь Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №20426-17890/Б-02/8-1500/22 від 16.12.2022 року, суд зазначає, що наведений лист слід розцінювати як форму волевиявлення відповідача щодо відмови у виплаті позивачеві компенсації втрати частини доходів через порушення строку їхньої виплати. Саме про таке за своєю суттю публічно-владне управлінське рішення йдеться у положеннях частини першої статті 7 Закону № 2050-ІІІ.

За таких обставин саме з моменту отримання зазначеного листа-відповіді Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області №20426-17890/Б-02/8-1500/22 від 16.12.2022 року розпочався перебіг передбаченого частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячного строку для звернення позивача до суду із заявленими ним позовними вимогами, який станом на час подання позову (03.01.2023) не був пропущеним.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом №20426-17890/Б-02/8-1500/22 від 16.12.2022 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті суми компенсації втрати частини доходів, за період з 21 квітня 2016 року по 31 травня 2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 29003,53 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 21 квітня 2016 року по 31 травня 2022 року, у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії в розмірі 29003,53 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя С.М. Корой