Справа № 320/330/22
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року справа №320/330/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчини певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області 12 чергової сесії 8 скликання від 26.07.2021 №12/104;

- зобов`язати Гатненську сільську раду Фастівського району Київської області видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі у власність, на території села Юріївка, Гатненської ОТГ, Фастівського району, Київської області;

- зобов`язати Гатненську сільську раду Фастівського району Київської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в частині зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі у власність, на території села Юріївка, Гатненської ОТГ, Фастівського району, Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, позивачка звернулася до Гатненської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва на території села Юріївка Фастівського району Київської області, однак рішенням від 26.07.2021 №12/104 відповідач відмовив у наданні такого дозволу з тих підстав, що заявлена ініціатива з отримання дозволу суперечить містобудівній документації, проте, на думку позивача, вказане рішення суперечить статті 118 Земельного кодексу України. Також позивачем зазначено, що земельна ділянка, на яку вона подала клопотання на отримання бажаної земельної ділянки, є несформованою, відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідачем було прийняте рішення №12/104 «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ». Підставою для відмови слугував той факт, що заявлена ініціатива суперечить містобудівній документації. Відповідачем також зазначено, що у клопотанні позивача викладено прохання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, в той час як на доданих графічних матеріалах із зазначенням бажаної земельної ділянки вбачається, що згідно Генерального плану с. Юріївка така ділянка має цільове (функціональне) призначення для введення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом (а.с.7-9).

Позивач звернулася до Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області із клопотанням, яке зареєстроване 30.06.2021 за вх. №Г-1211, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі у власність, на території села Юріївка, Гатненської ОТГ, Фастівського району, Київської області (а.с.24).

До вказаного клопотання додано графічні матеріали на бажану земельну ділянку із позначенням місця розташування (а.с.25).

За результатом розгляду цього клопотання відповідачем було прийнято рішення від 26.08.2021 №12/104, яким було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі у власність, на території села Юріївка, Гатненської ОТГ, Фастівського району, Київської області, у зв`язку з тим, що заявлена ініціатива суперечить містобудівній документації, що суперечить чинному законодавству, враховуючи висновок постійної комісії з питань земельних відносин, містобудування, архітектури, капітального будівництва, агропромислового комплексу, охорони навколишнього середовища та екології (а.с.26).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування, зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем у позові в описовій та прохальній частинах була допущена технічна описка у зазначенні даті оскаржуваного рішення, а саме зазначено «26.07.2021» замість правильного « 26.08.2021».

Суд зазначає, що вказана технічна описка не впливає на розгляд справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною першою статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17 (номер в Єдиному державному реєстру судових рішень 72532460) та від 05.03.2019 у справі №360/2334/17 (номер в Єдиному державному реєстру судових рішень 80269760), від 20.01.2021 у справі №360/1590/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94264145), від 08.09.2020 у справі №812/1450/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 91414791).

При цьому, відповідно до положень статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №808/3187/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 89792839).

Також, у постанові від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

У розвиток цього висновку, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на раду обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність. Рада може відмовити у затвердженні проекту та наданні земельної ділянки у власність з підстав, визначених законом, зокрема у разі невідповідності місця розташування ділянки вимогам генеральних планів населених пунктів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі 509/4722/16-а).

Як було вказано вище, підставою для відмови у наданні позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою стало те, що заявлена ініціатива суперечить містобудівній документації, що суперечить чинному законодавству.

Відповідач у відзиві зазначив, що у клопотанні позивача викладено прохання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, в той час як на доданих графічних матеріалах із зазначенням бажаної земельної ділянки вбачається, що згідно Генерального плану с. Юріївка така ділянка має цільове (функціональне) призначення для введення особистого селянського господарства.

З матеріалів справи слідує, що бажана для позивача земельна ділянка відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (сільськогосподарські території відповідно до викопіювання з проекту внесення змін до генерального плану с. Юрівка Києво-Святошинського району Київської області, а.с.37).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Частинами першою та другою статті 19 Земельного кодексу України встановлено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на дев`ять категорій, серед яких землі сільськогосподарського призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відтак, цільове призначення бажаної земельної ділянки (сільськогосподарського призначення) відповідає тому виду використання (для ведення садівництва), для якого позивач має намір отримати у власність.

Згідно із частиною першою статті 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Суд звертає увагу, що в межах кожної категорії земель виокремлено декілька видів цільового призначення земель, а поділ земель на окремі види цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів визначено Класифікацією видів цільового призначення земель (далі КВЦПЗ), затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 (далі Наказ №548).

Пунктом 1.2 Розділу 1 КВЦПЗ встановлено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. Пункт 1.4 Розділу 1 КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Як передбачено Розділом ІІ Наказу №548, Секція А Розділ 01 визначає категорію земель сільськогосподарського призначення, яка за видами цільового призначення поділяється на чотирнадцять видів (підрозділів) (коди 01.01-01.14). Зокрема, землі сільськогосподарського призначення щодо мети використання поділяються: «Для ведення особистого селянського господарства» (01.03), "Для індивідуального садівництва" (01.05), «Для колективного садівництва» (01.06).

Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що земельні ділянки, призначені для надання громадянам України для ведення особистого селянського господарства, є одним із видів використання з основним цільовим призначенням «землі сільськогосподарського призначення».

При цьому, передача громадянам України вказаних земельних ділянок у межах цільового призначення для різних видів використання (для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства), здійснюється без зміни цільового призначення.

Із наведеного слідує, що звернення позивача із відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із цільовим призначенням «для ведення садівництва» лише вносило зміни щодо мети її використання.

Більш того, суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка має вид (мету) використання саме для ведення особистого селянського господарства, адже відповідно до викопіювання з проекту внесення змін до генерального плану с. Юрівка Києво-Святошинського району Київської області земельна ділянка, згідно графічних матеріалів клопотання гр. ОСОБА_1 за вх. №Г-1211 від 30.06.2021 належить до «сільськогосподарських територій».

Тобто, перешкод у неможливості наданні цієї земельної ділянки для ведення садівництва судом не встановлено. При цьому оскаржуване рішення відповідача не містить обґрунтованих мотивів, які б вказували, що спірна земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, не може використовуватись останньою для ведення садівництва, а містить лише загальне посилання на невідповідність містобудівельній документації.

Як вказано в постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №509/594/17, надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

Тобто, документація із землеустрою і розробляється з тією метою, щоб чітко ідентифікувати відповідну земельну ділянку. А надання дозволу на її розробку не покладає на відповідача безумовного обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Враховуючи встановлені обставини та невмотивованість рішення 12 сесії 8 скликання від 26.08.2021 №12/104 Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування останнього.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області видати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтовною площею 0,12 га, з метою подальшої передачі у власність, на території села Юріївка, Гатненської ОТГ, Фастівського району, Київської області, суд зазначає наступне.

Згідно з пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Розглядаючи цю справу, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України, однією із вимог до рішення суб`єкта владних повноважень є його обґрунтованість.

Обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень полягає в дослідженні усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки. Усі мотиви якими керується суб`єкт у процесі оцінки та аналізу обставин повинні бути чітко та повно відображені у рішенні. В такий спосіб зацікавленій особі створюються гарантії того, що навіть у випадку якщо рішення прийнято не на її користь, вона зможе оскаржити його, та обґрунтувати свою незгоду із одним чи декількома аргументами які чітко зазначені в рішенні.

Виходячи із обставин, встановлених у цій справі, відповідач принципу належного урядування, як і вимог закону про повне обґрунтування власного рішення не дотримався. Зокрема, рішення, яке є предметом оскарження, не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення технічної документації. Такі недоліки у діяльності відповідача з однієї сторони перешкоджають позивачу у реалізації його права на обґрунтування своєї незгоди із усіма аргументами відповідача, які унеможливлюють задоволення клопотання, а з іншої перешкоджають у межах спірних правовідносин проведенню повної перевірки судом умов, дотримання яких є необхідним для прийняття позитивного для позивача рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, та прийняти рішення із урахуванням висновків суду, зроблених у цьому рішенні.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про встановлення судового контролю у цій справі суд зазначає таке.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що клопотання позивачем не мотивовано, а лише постановлення судом рішення зобов`язального характеру само по собі не є підставою для встановлення судового контролю, без наявності передумов для цього, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю у цій справі

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 05.01.2022 №0.0..1 (а.с.13).

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області у повному обсязі на суму 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення 12 сесії VІІІ скликання від 26.08.2021 №12/104 Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ».

3. Зобов`язати Гатненську сільську раду Фастівського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва, комунальної форми власності, орієнтованою площею 0,12 га, на території с. Юрівка Фастівського району Київської області, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області (ідентифікаційний код: 04358508; місцезнаходження: 08160, Київська, обл., Фастівський р-н, с. Гатне, вул. Київська, 138).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 28.04.2023.

Суддя Кушнова А.О.