Справа № 540/6830/21
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/6830/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (пр-т Ушакова,75,м. Херсон,73026) про визнання протиправними та скасування податкових вимог,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Херсонського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати вимоги Головного Управління ДПС у Херсонській області від 04.02.2019р. № Ф-1803-51 на суму 18276,72 грн.; від 07.02.2020р. № Ф-1803-51 на суму 21030,90 грн.; від 04.11.2019 № Ф-1803-51 на суму 8262,54 грн. про сплату боргу зі сплати єдиного соціального внеску ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що не здійснює підприємницьку діяльність з другого кварталу 2008 року, дохід не отримує, тому відсутні підстави для винесення відповідачем вимоги.

Ухвалою суду від 10.12.2021 року було відкрито провадження у справі №540/6830/21.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-22, відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено суд, якому визначається територіальна підсудність справи - Одеський окружний адміністративний суд.

23.03.2023 року адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративна справа №540/6830/21 передана на розгляд головуючому судді Єфіменку К.С.

Ухвалою суду від 04 квітня 2023 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №540/6830/21 та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (ст. 262 КАС України).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що хоча позивачка не здійснює підприємницьку діяльність, має непогашені вимоги.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач був зареєстрований, як фізична особа-підприємець та перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як платник єдиного внеску з 05.07.2007 року, номер запису в Єдиному держаному реєстрі №0002008 та 08.12.2021 року було здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, №001002008.

04.02.2019 року відповідачем складено податкову вимогу №Ф-1803-51, якою позивача повідомлено про заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 18276,72 грн., відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

21.08.2020 року відповідачем складено податкову вимогу №Ф-1803-51, якою позивача повідомлено про заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 21030,90 грн., відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

04.11.2019 року відповідачем складено податкову вимогу №Ф-1803-51, якою позивача повідомлено про заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 8262,54 грн., відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Як зазначив відповідач Мінімальний страховий внесок у 2017 році 704 грн. на місяць (мінімальна заробітна плата 3200 х 22% (розмір внеску). у 2018 році - 891,06 грн. місяць (мінімальна заробітна плата 3723 х 22%), у 2019 році - 918,06грн. на місяць На (мінімальна зарплата 4173 грн. х22%), у період з 01.01.2020 по 31.08.2020 року- 1039,06 грн. на місяць (мінімальна заробітна плата 4723 грн. х 22%), у період з 1.09.2020. по 31.12.2020-1100 грн. на місяць (мінімальна зарплата 5000грн. х 22%).

Враховуючи вищенаведене, по особовому рахунку платника проведено нарахування єдиного соціального внеску:

09.02.2018 за 2017 рік - 8448 грн.,

19.04.2018 за 1 кв. 2018 року 2457,18грн.

19.07.2018 за 2 кв. 2018 року - 2457,18 грн.

19.10.2018 за 3 кв. 2018 року - 2457.18 грн.

21.01.2019 за 4 кв. 2018 року 2457,18грн.

19.04.2019 за 1 кв. 2019 року - 2754,18 грн.

19.07.2019 за 2 кв. 2019 року - 2754,18 грн.

21.10.2019 за 3 кв. 2019 року - 2754,18 грн.

20.01.2020 за 4 кв. 2019 року - 2754,18 грн.

21.04.2020 за січень, лютий 2020 року -2078.12 грн.

20.07.2020 за червень 2020 року -1039,06 грн.

19.10.2020 за 3 квартал 2020 року-3178,12 грн.

У період з 01.03.2020 року по 31.05.2020 року, в зв`язку з набранням чинності Закону України від 13.05.2020 року №591 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо податкової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19)», фізичні особи-підприємці звільнені від сплати ЄСВ за себе.

Виходячи з наведеного, всього платнику нараховано єдиний соціальний внесок за 2017 рік 8448 грн., за 2018 рік - 9828,72 грн., за 2019 рік - 11016,72 грн. та 6295,30 грн. за 2020 рік без урахування штрафної санкції та пені.

Позивач не погоджується з винесеними податковими вимогами, вважає їх протиправними та такими, що порушують його права та інтереси, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі також - Закон №2464-VI).

Пунктами два і шість частини першої статті першої Закону №2464 визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті четвертої Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі також - Закон № 1774), яким внесено зміни, зокрема, до пункту другого частини першої статті сьомої Закону № 2464 щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту другого частини першої статті сьомої Закону № 2464 (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах чотири (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), п`ять та 5-1 частини першої статті четвертої цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464 змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 1 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Виключно фізична-особа підприємець, зареєстрована в установленому порядку, яка має право здійснювати підприємницьку діяльність і перебуває на загальній або спрощеній системі оподаткування, вважається платником єдиного внеску і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу (за умови, що така особа не є найманим працівником).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №460/37/19.

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті дев`ятої у редакції, яка діяла до 31.12.2017 року, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до десятого лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, у редакції статті дев`ятої Закону №2464-VI, яка діє з 01.01.2018 року (в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 року) встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема підприємницької діяльності в не залежності від отримання доходу від такої діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статі 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 7 частини першої статті 13 Закону №2464-VI передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

За правилами частин першої-четвертої статті 25 Закону №2464-VI рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Форма вимоги про сплату боргу (недоїмки) для платника єдиного внеску - фізичної особи станом на 16.05.2019 року затверджена наказом Міндоходів України від 20.04.2015 року № 449 "Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі також - Інструкція №449) та наведена у додатку сім до вказаної Інструкції.

Згідно розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акту перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акту перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акту перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах один, два пункту першого розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах три, чотири, шість пункту першого розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється в гривнях з двома десятковими знаками після коми.

Протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті першому вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

Згідно частини п`ятої розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 20 квітня 2015 року № 449, якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).

Орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності) надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був зареєстрований, як фізична особа-підприємець та перебував на обліку в Головному управлінні ДПС у Херсонській області. Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як платник єдиного внеску з 05.07.2007 року, номер запису в Єдиному держаному реєстрі №0002008.

08.12.2021 року було здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, №001002008.

Оскільки Позивач припинив свою підприємницьку діяльність лише 08.12.2021 року, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а тому в період з 05.07.2007 року по 08.12.2021 року позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а відтак зобов`язаний був сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Разом з тим, як зазначає відповідач в наданому відзиві, позивач , перебував на обліку у відповідача, з 05.07.2007 року до дати припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця 08.12.2021 року, а тому податкова вимога прийнята в межах чинного законодавства.

При цьому, згідно відомостей, що містяться в інтегрованій картці платника позивача , за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб-підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) відбулось автоматичне нарахування єдиного внеску, починаючи з 2017 року, як фізичній особі - підприємцю, що перебувала на загальній системі оподаткування, в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць.

Щодо посилання позивача на те, що фактично він не здійснював підприємницьку діяльність тому що перебував у зоні бойових дій, є учасником АТО і на даний час знаходиться на сході України в зоні російсько- українського протистояння на Донбасі суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу>> військовий обов`язок включає зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Відповідно до ч.2, ч.6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Види військової служби:

строкова військова служба;

військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

військова служба за контрактом осіб рядового складу;

військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже законодавством розмежовується поняття призову на військової службу під час мобілізації, на особливий період та проходження військової служби за контрактом.

Положення п.9 прим.2 частини другої розд.VIII «Прикінцеві положення» Закону №2464 не містять норми щодо звільнення від сплати єдиного внеску фізичних осіб-підприємців та осіб, які здійснюють незалежну професійну діяльність, прийнятих на військову службу за контрактом.

Отже, фізичні особи-підприємці та особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, прийняті на військову службу за контрактом, не звільняються від сплати Єдиного внеску за себе.

Дійсно, саме дохід особи від підприємницької діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу. розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 18 березня 2020 року (справа №K/9901/1729/20), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18).

Посилання позивача на те, що він не займався підприємницькою діяльністю, є безпідставними, оскільки в силу частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI, єдиний соціальний внесок підлягає сплаті незалежно від здійснення підприємницької діяльності та фінансового стану платника.

Позивач вказаних дій, які б могли призвести до звільнення його від обов`язку сплачувати єдиний внесок, не вчинив.

Відповідно до частини першої статті четвертої Закону України "Про державну, реєстрацію юридичних особі фізичних підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - це засвідчення факту створення або припинення юридичної, особу засвідчення факту набуття або, позбавлення статусу фізичну особу підприємця а також вчинення інших реєстраційних дії передбачених цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Таким чином, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізична особа - підприємець позбавляється статусу платника єдиного внеску, а не у зв`язку з відсутністю факту здійснення підприємницької діяльності.

Оскільки, в силу положень частини восьмої статті четвертої Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у чинній редакції визначено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, то суд приходить до висновку, що станом на момент прийняття податкових вимог позивач мав статус фізичної особи-підприємця.

Таким чином, оскільки у даному випадку, з огляду на наявність даних інформаційної системи, які свідчать про недоїмку зі сплати єдиного внеску у позивача, відповідачем правомірно сформовано та направлено позивачу оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Водночас, як встановлено вище, оскаржувана вимога сформована відповідачем на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає вимогам законодавства, а відтак доводи позивача про можливість прийняття такої вимоги виключно на підставі акту винесеного за результатом перевірки є помилковими.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на наявність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки), суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

У відповідності до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та прийняття спірного рішення.

Натомість позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (пр-т Ушакова,75,м. Херсон,73026) про визнання протиправними та скасування податкових вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя К.С. Єфіменко

.