Справа № 280/5588/22
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 280/5588/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 в адміністративній справі №280/5588/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України у непризначені та невиплаті йому грошового забезпечення в період його військової служби з 02.03.2022 року по 24.04.2022року та додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 та Міністерство оборони України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, одноразові додаткові види грошового забезпечення в період його військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 02.03.2022 року по 24.04.2022року; додаткову винагороду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 за №168 в період його військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 02.03.2022 року по 24.04.2022року.

Вимоги позову позивач обґрунтував тим, що він в період з 02.03.2022 року по 24.04.2022 року перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 та приймав участь у виконанні бойових завдань. На військову службу до Військової частини НОМЕР_1 позивач був прийнятий за Наказом про зарахування у списки частини від 05.03.2022 року за №40, що підтверджується Довідкою №145 від 26.03.2022 року, виданої ВЧ НОМЕР_1 . При прийняті на військову службу до ВЧ НОМЕР_2 було гарантовано виплату грошового забезпечення. Під час військової служби позивач багаторазово безпосередньо приймав участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. При звільнені, командуванням ВЧ НОМЕР_1 не були здійснені належні виплати грошового забезпечення за період з 02.03.2022року по 24.04.2022 року. Таким чином, позивач вважає протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 та Міністерства оборони України у непризначені та невиплати йому грошового забезпечення в період військової служби з 02.03.2022 року по 24.04.2022року та додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення розрахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 05.03.2022 року по 20.04.2022 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити розрахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 05.03.2022 року по 20.04.2022 року. В іншій частині позовної заяви відмовлено.

З апеляційною скаргою на рішення суду звернувся відповідач Військова частина НОМЕР_1 , в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, попри участі ОСОБА_1 у виконанні бойових завдань, згідно до Наказу командира частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2022 року №40, відсутнє прізвище гр. ОСОБА_1 . Відповідно до облікових документів частини гр. ОСОБА_1 взагалі не перебував на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 . Відповідно до книги реєстрації та видачі довідок, довідка №145 від 26.03.2022 року видана гр. ОСОБА_1 , стосовно того, що він в період з 05.03.2022 року по 20.04.2022 року був волонтером в/ч НОМЕР_1 , про що і свідчить довідка №324 від 03.06.2022 року.

Щодо надання довідки з центр комплектування, в якій зафіксовано дату призову позивача, апелянт повідомив, що така довідка відсутня, оскільки гр. ОСОБА_1 центром комплектування для проходження військової служби до в/ч НОМЕР_1 не направлявся.

Щодо надання наказу про виключення позивача з особового складу в/ч НОМЕР_1 та наказ по стройовій частині, для встановлення посадового статусу позивача, апелянт повідомив про відсутність можливості їх надати, оскільки гр. ОСОБА_1 не обліковувався у списках особового складу в/ч НОМЕР_1 .

Додатково зазначають, що відповідно до ст.22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», граничний вік перебування а військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу віком до 60 років.

За результатами апеляційного перегляду справи, апелянт просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Суд першої інстанції вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, про доведеність з боку позивача обставин щодо проходження ним військової служби в/ч НОМЕР_1 в статусі військовослужбовця, призваного на військову службу у встановленому порядку, а тому при звільненні з військової служби з позивачем не було здійснено розрахунку та виплати грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача.

Судом встановлено, гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 02.03.2022 року по 24.04.2022 року був задіяний добровольцем (волонтером) у складі сил антитерористичної операції при в/ч НОМЕР_1 .

У зазначений період позивач на добровільних засадах приймав участь у виконанні бойових завдань, про що свідчить довідка «Про здійснення допомоги ЗСУ» за вих.№324 від 03.06.2022 року.

За час проходження військової служби, як зазначено судом першої інстанції, жодного грошового забезпечення, ні щомісячного, ні у зв`язку зі звільненням, Позивачу виплачено не було через відсутність реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

В указаний період на військовій службі в/ч НОМЕР_1 не перебував, а перебував у правовому статусі волонтера.

Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що за спірний період гр. ОСОБА_1 військову службу у в/ч НОМЕР_1 не проходив, до списків частини зарахований не був, на жодні посади не призначався.

За таких обставин колегія суддів не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що за відсутності відповідних наказів по стройовій частині наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст. ст. 4, 21 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», ст. ст. 2, 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки гр. ОСОБА_1 у період з 02.03.2022 року по 24.04.2022 року не був зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , військову службу не проходив, на жодні посади не призначався, за період з 02.03.2022 року по 24.04.2022року накази по стройовій частині щодо гр. ОСОБА_1 не приймались, а тому спір щодо даної частини позовних вимог відсутній.

Надаючи оцінку вимогам позивача про стягнення грошового забезпечення, додаткової винагороди, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно ч. 6 ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» до участі в антитерористичних операціях за рішенням керівництва антитерористичної операції можуть бути залучені з дотриманням вимог цього Закону й інші центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від підпорядкованості і форми власності, їх посадові особи, а також громадяни за їх згодою.

Згідно ст. 21 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» особи, які беруть участь у боротьбі з тероризмом, перебувають під захистом держави. Правовому і соціальному захисту підлягають: 1) військовослужбовці, працівники і службовці центральних та місцевих органів виконавчої влади, які беруть (брали) безпосередню участь в антитерористичних операціях; 2) особи, які на постійній чи тимчасовій основі сприяють органам, що здійснюють боротьбу з тероризмом, у запобіганні, виявленні, припиненні терористичної діяльності та мінімізації її наслідків; 3) члени сімей осіб, зазначених у пунктах 1 і 2 цієї частини, якщо потреба в забезпеченні їх захисту викликана участю зазначених осіб у боротьбі з тероризмом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону про військовий обов`язок військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон про соціальний і правовий захист), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, перебування особи на військовій службі є однією із форм реалізації закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю, а відтак військовослужбовець, у тому числі в статусі іноземця, має гарантоване державою право на отримання грошового забезпечення (винагороди за працю) за час проходження військової служби, як щомісячного, так у зв`язку зі звільненням. Право військовослужбовця на своєчасне одержання грошового забезпечення (винагороди за працю) захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-XII), у частині першій статті 9 якого закріплено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною третю статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), допомоги.

Згідно пункту 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 р. (далі Постанова №168 в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин), якою установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "є Підтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Пунктами 5, 6 вказаного наказу передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установі організації) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Аналіз змісту вищенаведених правових норм свідчить про те, що військовослужбовцям гарантовано державою належне грошове забезпечення, до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Водночас не виплачується грошове забезпечення військовослужбовцю лише у випадках, перерахованих вище. На період воєнного стану Постановою №168 також передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. в залежності від того, чи бере військовослужбовець безпосередню участь у бойових діях, виплата якої здійснюється на підставі наказів командирів.

Наведений перелік підстав для невиплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Таким чином, доводи позивача про наявність підстав для виплат на його користь грошового забезпечення, додаткової винагороди, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, посилаючись на обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, під час перегляду справи судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, а відтак задоволенню не підлягають.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи спростовують позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 311, п.4 ч. 1 ст. 317, ст. 321, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2022 в адміністративній справі №280/5588/22 скасувати.

Прийняти в адміністративній справі №280/5588/22 нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 01 травня 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва