Справа № 120/9340/22
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/9340/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук А.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

03 травня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної митної служби України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом Командитного товариства "Бізнес Гарант" (приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія) до Державної митної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Командитне товариство "Бізнес Гарант" (Приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія) звернулось до суду з позовом до Державної митної служби України, в якій просило:

- визнати протиправними дії Державної митної служби України щодо припинення в односторонньому порядку Угоди №7 "Про надання фінансових гарантій органам доходів і зборів незалежним фінансовим посередником" укладеної 27.01.2014 між Міністерством доходів і зборів України та Командитним товариством Бізнес Гарант" (Приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія);

- зобов`язати Державну митну службу України відновити дію Угоди №7 від 27.01.2014 та внести відповідні дані до Реєстру гарантів щодо відновлення дії Угоди №7 від 27.01.2014 та статусу гаранта Командитного товариства Бізнес Гарант" (Приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт відзначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, що є підставою для скасування ухваленого рішення та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив доводи відповідача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, 27.01.2014 між Міністерством доходів і зборів України (далі - Міндоходів) та Командитним товариством "Бізнес Гарант" (приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія) (далі - Гарант) укладено Угоду №7 про надання фінансових гарантій органам доходів і зборів фінансовим посередником (далі - Угода №7).

Відповідно до п.1.2 Угоди №7 Командитне товариство "Бізнес Гарант" (приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія) визнається належним фінансовим посередником, уповноваженим Міндоходів на надання органам доходів і зборів фінансових гарантій і вноситься до Реєстру Гарантів.

Згідно Угоди №7, позивач надає фінансові гарантії сплати митних платежів у разі невиконання особою, відповідальною за сплату митних платежів, взятих перед митними органами зобов`язань, що випливають з митних процедур відповідно до митного кодексу.

Разом з тим, листом від 22.08.2022 №08-1/17-03/13/4635 Державна митна служба, як правонаступник реорганізованих Міністерства доходів і зборів України та в подальшому Державної фіскальної служби України, та відповідно сторона Угоди №7, повідомила позивача про припинення в односторонньому порядку дії Угоди №7 про надання фінансових гарантій органам доходів і зборів фінансовим посередником від 27.01.2014 у зв`язку з порушенням її вимог в частині безумовної сплати Гарантом митних платежів за вимогами Одеської митниці від 30.05.2022 №№ 56/1, 57/2, 58/3, 59/4, 60/5, 61/6, 62/7, 63/8, 64/9, 65/10, 66/11, 67/12, 68/13, 69/14, 70/15, 71/16, 72/17, 73/18, 74/19, 75/20, 76/21, 77/22, 78/23, 79/24, 80/25, 81/26, 82/27, 83/28, 84/29, 85/30, 86/31, 87/32, 88/33, 89/34, 90/35, 91/36, 92/37, 93/38, 94/39, 95/40, 96/42, 97/43, 98/44, 99/45, 100/46, 101/47, 102/48, 103/49, 104/50, 105/51, 106/52, 110/41.

Натомість, вищевказаний лист не було вручено адресату з незалежних від відправника причин та згідно відтиску поштового штемпеля на конверті повернуто на адресу Державної митної служби України 29.09.2022.

В подальшому, листом Держмитслужби України від 04.11.2022 308-1/17-03/13/6373 повідомлено позивача про внесення до Реєстру гарантів інформації про припинення дії Угоди №7 з 01.11.2022 та про припинення прийняття гарантій виданих Командитним товариством "Бізнес Гарант" (приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія).

Водночас, як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами, вимоги Одеської митниці від 30.05.2022 року, несплата яких стала підставою для розірвання Держмитслужбою в односторонньому порядку Угоди №7 з позивачем, були оскарженні останнім в судовому порядку до Вінницького окружного адміністративного суду і стали предметом розгляду в межах справи №120/5167/22.

При цьому, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 по справі №120/5167/22 в порядку забезпечення адміністративного позову судом було зупинено дію вказаних вище вимог Одеської митниці Держмитслужби про сплату належних сум митних платежів від 30.05.2022.

Тож, не погоджуючись з діями відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку дії Угоди №7 від 27.01.2014, та наголошуючи на тому, що дію вимог Одеської митниці Держмитслужби про сплату належних сум митних платежів та виконання зобов`язань за цими вимогами Гарантом було зупинено на підставі ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 по справі №120/5167/22, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позивачем власних вимог, а отже наявності підстав для визнання протиправними дії Державної митної служби України щодо припинення в односторонньому порядку Угоди №7 "Про надання фінансових гарантій органам доходів і зборів незалежним фінансовим посередником" укладеної 27.01.2014 між Міністерством доходів і зборів України та Командитним товариством Бізнес Гарант" (Приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія).

Визначаючись щодо вимог зобов`язального характеру, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача відновити дію Угоди №7 від 27.01.2014 та внести відповідні дані до Реєстру гарантів щодо відновлення дії Угоди №7 від 27.01.2014 та статусу гаранта Командитного товариства Бізнес Гарант" (Приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія) як діючого гаранта.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику та гарантами регулюються Митним кодексом України та умовами укладених між ними у відповідності до цього кодексу угод.

Статтею 306 МК України визначено, що одним з способів забезпечення сплати митних платежів, зокрема, є фінансові гарантії.

Згідно частини 1 статті 307 Митного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), юридичні особи, які мають намір виступати гарантом забезпечення особою своїх зобов`язань перед органами доходів і зборів України зі сплати митних платежів, уповноважуються на це і вносяться до реєстру гарантів у порядку, визначеному цим розділом.

Митні органи як забезпечення сплати митних платежів приймають фінансові гарантії, видані гарантами, включеними до реєстру гарантів, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.

У разі невиконання особою зобов`язання із сплати митних платежів, забезпеченого фінансовою гарантією, наданою у вигляді документа, орган доходів і зборів із залученням представників гаранта, що видав таку гарантію, з`ясовує обставини невиконання зобов`язання, після чого направляє цьому гарантові вимогу щодо сплати належної суми митних платежів. До вимоги додаються завірені органом доходів і зборів копії документів, що підтверджують невиконання зобов`язання. Процедура направлення вимоги та перелік обов`язкових документів, що до неї додаються, визначаються в угоді, передбаченій частиною третьою статті 314 цього Кодексу (ч.ч. 1, 2 ст. 311 МК України).

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для розірвання відповідачем в односторонньому порядку, укладеної 27.01.2014 між Міністерством доходів і зборів України та позивачем Угоди №7, став факт порушенням останнім її вимог в частині безумовної сплати митних платежів за вимогами Одеської митниці від 30.05.2022 №№ 56/1, 57/2, 58/3, 59/4, 60/5, 61/6, 62/7, 63/8, 64/9, 65/10, 66/11, 67/12, 68/13, 69/14, 70/15, 71/16, 72/17, 73/18, 74/19, 75/20, 76/21, 77/22, 78/23, 79/24, 80/25, 81/26, 82/27, 83/28, 84/29, 85/30, 86/31, 87/32, 88/33, 89/34, 90/35, 91/36, 92/37, 93/38, 94/39, 95/40, 96/42, 97/43, 98/44, 99/45, 100/46, 101/47, 102/48, 103/49, 104/50, 105/51, 106/52, 110/41 (далі - вимоги Одеської митниці від 30.05.2022).

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.08.2022 в межах справи №120/5167/22 в порядку забезпечення адміністративного позову судом було зупинено дію вищевказаних вимог Одеської митниці Держмитслужби про сплату належних сум митних платежів від 30.05.2022.

В контексті викладеного, судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо того, що зупинення ухвалою суду в порядку забезпечення адміністративного позову дій вимог Одеської митниці від 30.05.2022 року про сплату митних платежів не звільняє позивача, як сторону Угоди №7, від виконання її положень, як і не зобов`язує відповідача утримуватись від вчинення дій передбачених цією Угодою, як такі, що грунтуються на помилковому трактуванні апелянтом норм чинного законодавства, тобто такі доводи є безпідставними та протиправними.

В даному випадку, слід звернути увагу апелянта на приписи ч. 1 ст. 156 КАС України якими регламентовано, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

До того ж, приписами статті 124 Конституції України закріплено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень, являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, враховуючи природу та мету застосування заходів забезпечення позову, а також право позивача на судовий захист, про що доцільно зауважив суд першої інстанції, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність будь-яких правових підстав у відповідача для вчинення дій по припиненню укладеної Угоди №7 від 27.01.2014 року в односторонньому порядку, оскільки на дату вчинення вказаних дій, діяла ухвала Вінницького окружного адміністративного суду про забезпечення позову, якою зупинено дії вимог Одеської митниці від 30.05.2022 і відповідно зупинено зобов`язання позивача щодо сплати платежів згідно вказаних вимог.

В даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в період зупинення ухвалою від 10.08.2022 у справі №120/5167/22 дій вимог Одеської митниці про сплату належних сум митних платежів від 30.05.2022 відповідач свідомо ухилився від врахування такого судового рішення та, в контексті ситуації, що склалась, дійшов помилкового висновку про невиконання позивачем як стороною Гарантом за Угодою №7 від 27.01.2014 безумовних зобов`язань, а саме вимог Одеської митниці від 30.05.2022.

Надаючи оцінку доводам апелянта про необхідність застосування до даних правовідносин, окрім положень Митного кодексу України, положень цивільного законодавства та законодавста України про банки і банківську діяльність, в частині, яка не врегульована нормами Митного кодексу України, судова колегія відзначає, що нормами Митного кодексу України правовідносини стосовно видачі фінансової гарантії, виконання гарантом зобов`язань і припинення фінансової гарантії повністю врегульовані, позаяк ч. 6 ст. 311 МК України визначено, що в разі порушення строку перерахування коштів у рахунок плати митних платежів відповідно до вимог митного органу, гаранти несуть відповідальність (у тому числі передбачену Податковим кодексом України), як особи відповідальні за сплату забезпечених гарантією сум митних платежів. У разі несплати гарантом коштів за фінансовими гарантіями суми таких коштів вважаються податковим боргом гаранта та стягуються у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, порядок дій митного органу у випадку невиконання гарантом взятих на себе зобов`язань чітко визначений приписами Митного кодексу України, а у Податковому кодексі України закріплено право контролюючих органів звертатись до платників податків в судовому порядку з вимогами про стягнення податкових платежів.

Що стосується обов`язків, визначених Угодою №7 між позивачем та відповідачем, то вона укладена на підставі ст. 314 МК України, частина 3 якої передбачає, що взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та гарантами регулюється умовами укладених угод.

Як встановлено вище, відповідно положення п.7.6 п.7 Угоди №7 від 27.01.2014 у разі невиконання Гарантом обов`язків, зазначених у п.2.3 цієї Угоди, її дія може припинятися Міндоходів в односторонньому порядку, якщо протягом 30 календарних днів з дати отримання Гарантом відповідного повідомлення від Міндоходів такі обов`язки не буде виконано.

Судом першої інстанції доцільно зауважено, що положення цього пункту не є імперативним та визначає можливість, а не обов`язок припинення дії Угоди в односторонньому порядку за ініціативи суб`єкта владних повноважень, в разі якщо обов`язки з безумовного перерахування суми митного боргу за вимогами митного органу не буде виконано Гарантом протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідного повідомлення.

Разом з тим, враховуючи, що виконання вимог від 30.05.2022 та відповідно обов`язку позивача було зупинено судом 10.08.2022 шляхом постановлення ухвали про забезпечення позову по справі №120/5167/22, останній був позбавлений можливості виконати взяті на себе зобов`язання згідно умов Угоди №7.

В контексті викладеного, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно необхідності відхилення аргументів відповідача щодо обрахунку 30-денного строку для виконання вимог з моменту повернення на адресу Державної митної служби її листа від 22.08.2022 №08-1/17-03/13/4635, а саме з 29.09.2022 та припинення дії Угоди №7 з 01.11.2022, оскільки, як відзначено вище, застосування вказаних мотивів для припинення дії Угоди №7 в односторонньому порядку за умови зупинення дії вимог Одеської митниці від 30.05.2022 є протиправним.

Так, на переконання суду апеляційної інстанції встановлені у справі обставини свідчать про передчасність дій відповідача щодо припинення Угоди №7 в односторонньому порядку, оскільки протиправність дій позивача щодо невиконання зобов`язань по Угоді №7 в межах даної справи не встановлена і відповідачем не доведена.

На підставі вищезазначеного, судова колегія доходить до переконання про правомірність та обгрунтованість висновків суду першої інстанції стосовно протиправності дій Державної митної служби України щодо припинення в односторонньому порядку Угоди №7 "Про надання фінансових гарантій органам доходів і зборів незалежним фінансовим посередником" укладеної 27.01.2014 між Міністерством доходів і зборів України та Командитним товариством Бізнес Гарант" (Приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія).

Стосовно обраного судом першої інстанції способу відновлення прав позивача, то судова колегія відзначає, що під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Окрім того, згідно із Законом №2510-IX від 15.08.2022 "Про внесення змін до Митного кодексу України та інших законів України щодо деяких питань виконання глави 5 розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" розділ ХХІ Митного кодексу доповнено пунктом 9-18 за яким: установлено, що з дня набрання чинності Законом України №2510-IX від 15.08.2022 (тобто з 01.10.2022):

1) гаранти, які до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та інших законів України щодо деяких питань виконання Глави 5 Розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" були внесені до реєстру гарантів відповідно до цього Кодексу, мають право провадити діяльність лише з видачі індивідуальних гарантій для забезпечення сплати митних платежів при поміщенні товарів в усі митні режими, які передбачають надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до цього Кодексу, крім процедури кінцевого використання, а також крім митного режиму транзиту на умовах Закону України "Про режим спільного транзиту та запровадження національної електронної транзитної системи" або на умовах Конвенції про процедуру спільного транзиту.

Відомості про гарантів, які до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та інших законів України щодо деяких питань виконання Глави 5 Розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" отримали статус гаранта відповідно до цього Кодексу і одночасно мають статус фінансового гаранта відповідно до Закону України "Про режим спільного транзиту та запровадження національної електронної транзитної системи", виключаються з реєстру гарантів одночасно з внесенням фінансового гаранта до реєстру гарантів відповідно до підпункту 2 цього пункту;

2) фінансові гаранти, які до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та інших законів України щодо деяких питань виконання Глави 5 Розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони" були внесені до реєстру фінансових гарантів відповідно до Закону України "Про режим спільного транзиту та запровадження національної електронної транзитної системи", вносяться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, до реєстру гарантів, передбаченого цим Кодексом, та мають право провадити діяльність з видачі гарантій для забезпечення сплати митних платежів відповідно до законодавства України з питань митної справи. З моменту внесення таких гарантів до реєстру гарантів, передбаченого цим Кодексом, митні органи здійснюють моніторинг їх відповідності умовам частини другої статті 316 цього Кодексу.

Таким чином, суд першої інстанції, зважаючи, на те, що позивач був внесений до відповідного реєстру гарантів до набрання чинності Законом України №2510-IX від 15.08.2022, з метою належного захисту та відновлення порушених прав позивача, дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача відновити дію Угоди №7 від 27.01.2014 та внести відповідні дані до Реєстру гарантів щодо відновлення дії Угоди №7 від 27.01.2014 та статусу гаранта Командитного товариства Бізнес Гарант" (Приватне підприємство "ВІП Бізнес" і Компанія) як діючого гаранта.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.