Справа № 159/798/23
Суддя: Панасюк С. Л.
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/798/23
Провадження № 2-а/159/17/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 рокум.Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Панасюка С.Л.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 07.02.2023, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і накладено штраф в розмірі 340 грн.

Відповідач відзив на позов не подав.

Позов слід задовольнити.

Щодо позивача винесена постанова серії БАД № 241692 від 07.02.2023, відповідно до якої на нього накладений за ч.1 ст.122 КУпАП штраф в розмірі 340 грн.

Згідно постанови серії БАД № 241692 від 07.02.2023, позивач, 07.02.2023, о 22 год. 00 хв., на 137 км. автодороги Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече, керував автомобілем марки «MAZDA6», номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3,41 «Контроль».

Згідно п.3.41.в.ПДР:

«3.41. Дорожній знак «Контроль»:

«забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо)».

Позивач у заяві взагалі не згадує про існування цього знаку, пояснює, що проїжджав блокпост і виконував правила його проїзду, знизивши швидкість.

Натомість, відповідач фактично ствердив у постанові, яка оскаржена, що знак був.

За такої ситуації відповідач, який притягнув відповідача до відповідальності, мав надати докази існування знаку.

Такі докази не надані. Припущення, що раз був блокпост, то був і знак, в цьому випадку не працює. Позивач фактично не визнав існування знаку, а отже відповідач зобов`язаний це існування довести, надавши, зокрема, фото- і відеодокази.

Факт вчинення правопорушення належним чином не зафіксований, інші докази, які були покладені в основу оскаржуваної постанови та які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідач не надав.

Зокрема, відповідно до п.5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 року, включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відео з нагрудних камер поліцейських не надані, в цей же час позивач заперечує сам факт вчинення ним правопорушення.

Відповідач не надав щодо вказаних обставин відеозапису вчинення правопорушення, не подав жодних інших доказів, які доводять вину позивача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача складу правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, як і не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення такого правопорушення.

Обов`язок доказування вини водія у вчиненні правопорушення у сфері дорожнього руху покладено на посадову особу, яка винесла постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення.

Оскільки відповідачем, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, вина позивача не може вважатись доведеною.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Належним способом захисту порушених прав позивача є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З цього виходить, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

В свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст.251 КУпАП.

Постанова, яка оскаржена, є неправомірною, обвинувачення сформульовано не у відповідності з законом, вина позивача не доведена.

Постанову слід скасувати.

Керуючись ст.5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 121, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст. 245, 251, 280 КУпАП, суд,

В И Р І Ш И В :

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії серії БАД № 241692 від 07.02.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу і провадження у справі закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:С. Л. Панасюк