Справа № 440/3336/23
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/3336/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.12.2022 №31;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 01.12.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення ГУПФУ в м. Києві від 06.12.2022 №31 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не робітника, а отже не може впливати на його особисті права. Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відтак, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. На переконання позивача, спірні записи в її трудовій книжці зроблені чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим печатка підприємства зразка радянського союзу, відсутність номера наказу на звільнення, а також відсутність печатки підприємства, на якому працювала позивач, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів її роботи з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002 до страхового стажу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні), залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

13.04.2023 судом одержано від ГУПФУ в м. Києві клопотання про залучення до участі у цій справі в якості співвідповідача ГУПФУ в Полтавській області, оскільки 01.12.2022 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком саме до ГУПФУ в Полтавській області, а ГУПФУ в м. Києві вказана заява розглядалася лише з підстав "принципу екстериторіальності". На момент розгляду цієї справи позивач не перебуває на обліку в ГУПФУ в м. Києві, а відтак відсутні підстави для зобов`язання саме ГУПФУ в м. Києві призначити позивачу пенсію відповідно до позовних вимог, викладених у прохальній частині позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.04.2023 у задоволенні клопотання ГУПФУ в м. Києві про залучення співвідповідача відмовлено.

19.04.2023 до суду від ГУПФУ в Полтавській області надійшли письмові пояснення у цій справі, згідно з якими 01.12.2022 позивач звернулася до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За принципом екстериторіальності вказану заяву та додані до неї документи було розглянуто 06.12.2022 ГУПФУ в м. Києві та винесено рішення №31 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 36-37/.

19.04.2023 до суду надійшов відзив ГУПФУ в м. Києві на позовну заяву, в якому представник управління просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що 01.12.2022 позивач звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві області за принципом екстериторіальності розглянуто вищезазначену заяву та винесено рішення від 06.12.2022 №31 про відмову гр. ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком з огляду на наступне. Страховий стаж позивача становить 27 років 9 місяців 5 днів. Згідно зі статтею 26 Закону з 01.01.2022 право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення ними 60 років - за наявності страхового стажу не менше 29 років. Не враховано до стажу позивача періоди роботи з 11.03.1992 по 01.12.1998 (запис про звільнення завірено печаткою старого зразку), з 01.12.1998 по 31.08.2000 (відсутній номер наказу на звільнення), з 01.10.2000 по 18.06.2002 (запис про звільнення не завірено печаткою). У витязі з Державного реєстру прізвище не відповідає паспортним даним. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів від 12 серпня 1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи /а.с. 22-24/.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

01.12.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до ГУПФУ в Полтавській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" /а.с. 61-62/.

Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності ГУПФУ в м. Києві.

06.12.2022 за результатами розгляду заяви ГУПФУ в м. Києві прийнято рішення №31 про відмову ОСОБА_1 в призначення пенсії за віком. За змістом вказаного рішення необхідний пенсійний вік 60 років. Необхідний страховий стаж 29 років. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (трудові книжки, ідентифікаційний код, довідка про стаж) загальний страховий стаж враховано по 30.09.2022 та складає 27 років 9 місяців 5 днів. Не враховано до стажу періоди роботи з 11.03.1992 по 01.12.1998 (запис про звільнення завірено печаткою старого зразку), з 01.12.1998 по 31.08.2000 (відсутній номер наказу на звільнення), з 01.10.2000 по 18.06.2002 (запис про звільнення не завірено печаткою). У витязі з Державного реєстру прізвище не відповідає паспортним даним. Враховуючи викладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу /а.с. 54/.

Вважаючи вказане рішення щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та неврахуванні стажу за періоди роботи з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002 протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

В силу пункту 2 частини першої статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частинами першою, другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з приписами статті 26 Закону №1058-VІ особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

При цьому, статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У силу пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для неврахування пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи останньої роботи з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002 згідно із записами у трудовій книжці слугували твердження про те, що відносно періоду з 11.03.1992 по 01.12.1998 запис про звільнення завірено печаткою старого зразку, відносно періоду з 01.12.1998 по 31.08.2000 - відсутній номер наказу на звільнення, відносно періоду з 01.10.2000 по 18.06.2002 - запис про звільнення не завірено печаткою, а також те, що у витязі з Державного реєстру прізвище не відповідає паспортним даним.

У матеріалах справи мається копія трудової книжки НОМЕР_1 від 30.07.1979 на ім`я ОСОБА_2 / ОСОБА_1 /а.с. 7-9/.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зауважує, що на зворотному аркуші трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 30.07.1979 міститься відмітка про зміну прізвища останньої з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 " на підставі свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 , яка завірена печаткою Кременчуцької взуттєвої фабрики, в трудових відносинах з якою позивач відповідно до записів у трудовій книжці та довідки від 22.11.2022 №110 перебувала у період з 08.09.1981 по 13.02.1992 /а.с. 8, 64/.

Відтак, на переконання суду, у спірному випадку відсутні будь-які сумніви щодо того, що трудова книжка НОМЕР_1 від 30.07.1979 належить саме ОСОБА_1 (дівоче прізвище " ОСОБА_2 ").

Зі змісту трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 30.07.1979 слідує, що остання:

- 11.03.1992 була прийнята дояркою в ОПХ "Судость" Брянської області, наказ 10 від 07.03.1992;

- 01.12.1998 звільнена з роботи в ОПХ "Судость" за власним бажанням, наказ 40-к від 01.12.1998;

- 01.12.1998 була прийнята соціальним педагогом на 0,25 ставки в Грязивецьку основну школу, наказ №60 від 21.10.1998;

- 31.08.2000 звільнена з роботи в Грязивецькій основній школі за власним бажанням, наказ від 31.08.2000;

- 01.10.2000 була прийнята на посаду доярки в ГУСХП ОПХ "Судость", наказ №35-к від 03.10.2000;

- 18.06.2000 звільнена з роботи в ГУСХП ОПХ "Судость" у зв`язку з відсутністю на робочому місці більше чотирьох годин без поважних причин, наказ №18-к від 18.06.2000.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Абзацом 3 пункту 5 Постанови №656 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника. Відомості про працівника завіряються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідно до пункту 18 Постанови №656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4).

Виходячи з аналізу наведених норм, суд доходить висновку про те, що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудової книжки, її облік, зберігання та видачу несуть саме спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність та негативні наслідки за порушення при веденні записів у трудову книжку повинні настати саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Аналогічні висновки неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх постановах, а саме, у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, у постанові від 11.07.2019 у справі №683/737/17 та у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

За викладених обставин, суд вважає безпідставним та неправомірним не врахування пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи останньої з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002 відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 30.07.1979 з підстав допущення роботодавцями недоліків при оформленні відповідних записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , оскільки відповідальність та негативні наслідки за порушення при веденні записів у трудову книжку повинні настати саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника.

Крім того, суд також зауважує, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу.

У спірному випадку пенсійним органом не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити та зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи останньої з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002 відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 30.07.1979.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на невідповідність прізвища позивача в Державному реєстрі її паспортним даним, то вказані твердження відповідачем не підтверджено жодним доказом.

За викладених обставин, на переконання суду, приймаючи рішення від 06.12.2022 №31 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві діяло протиправно.

Відтак, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.12.2022 №31.

При цьому, з метою належного захисту порушених прав позивача суд вважає за доцільне вийти за межі вказаної частини позовних вимог та задовольнити їх також шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи останньої з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002 відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 30.07.1979.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання пенсійний орган призначити ОСОБА_1 з 01.12.2022 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", то суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на їх передчасність, оскільки пенсійним органом наразі ще не здійснено зарахування гр. ОСОБА_1 до загального страхового стажу періодів роботи з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002 відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 30.07.1979.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, при частковому задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 42098368), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.12.2022 №31.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.12.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду про необхідність зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи останньої з 11.03.1992 по 01.12.1998, з 01.12.1998 по 31.08.2000, з 01.10.2000 по 18.06.2002 відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 30.07.1979.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Cуддя О.В. Гіглава