Справа № 240/3409/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Житомир справа № 240/3409/23

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії протиправною;

- зобов`язати відповідача призначити та нараховувати пенсію зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однак отримав відмову у зв`язку з не підтвердженням права на зниження пенсійного віку на 6 років (у посвідченні потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС невірно вказано ім`я ). Просить позов задовольнити, оскільки довідки, додані до заяви містять інформацію про періоди проживання на території радіоактивного забруднення.

Ухвалою суду від 13.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 13.02.2023 постановлено: "Залучити до розгляду справи №240/3409/23 як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду в Полтавській області".

Відзив Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області надійшов до суду 15.03.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи: - з 02.02.1993 по 07.04.1993, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки у записі про звільнення відсутні прізвище, ім`я по батькові відповідальної особи та печатка установи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок №58; з 03.05.1993 по 31.12.1998, оскільки згідно уточнюючої довідки значиться ім`я « ОСОБА_2 », тоді як згідно паспорту ім`я заявника ОСОБА_3 . Посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи від 24.01.2014 серії НОМЕР_2 не взято до уваги, оскільки вказане ім`я ОСОБА_2 не відповідає паспортним даним ОСОБА_3 . Звертає увагу суду, що до заяви про призначення пенсії додано лише посвідчення НОМЕР_2 , посвідчення що видано на заміну, про яке йдеться в позові, заявником не надано. Аналіз наданих документів показав, що страховий стаж становить 31 рік 02 місяці 26 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви, Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, за принципом екстериторіальності, 05.08.2022 року прийнято вмотивоване рішення №70 про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком, з урахуванням положень ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та невідповідністю імені у посвідченні потерпілого від Чорнобильської катастрофи даним паспорта. На підставі вищевикладеного. Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області приходить до висновку, що позовні вимоги гр. ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано копії матеріалів відмової пенсійної справи позивача.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 16.03.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 05.08.2022 №70 про відмову у призначенні пенсії. Про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області листом від 12.08.2022 №0600-0208-8/58116 Управління повідомило позивачу. Дії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області вважає правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову. До відзиву додано копії матеріалів відмовної пенсійної справи позивача.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 29.07.2022 про призначення пенсії за віком. До заяви додав:

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) від 24.01.2014 серії НОМЕР_2 ;

- трудову книжку НОМЕР_3 ;

- довідку від 27.06.2022 №126, видану Рясненським старостинським округом виконавчого комітету Барашівської сільської ради Новоград-Волинського (Ємільчинського) району Житомирської області про проживання заявника в с.Дуга, Новоград-Волинського району Житомирської області з 26.04.1986 по 19.11.1986, з 20.12.1988 по теперішній час в зоні гарантованого (добровільного) відселення (З зона);

- довідку про період проходження строкової військової служби;

- архівну довідку від 29.06.2022 №185, видану КУ Трудовий архів Ємільчинської селищної ради Житомирської області;

- архівний витяг від 12.07.2022 №В/106, виданий КУ Коростенський районний трудовий архів Коростенської районної ради Житомирської області;

- архівний витяг від 29.06.2022 №186, виданий КУ Трудовий архів Ємільчинської селищної ради Житомирської області;

- архівний витяг від 12.07.2022 № В/91, виданий Коростенською районною військовою адміністрацією Житомирської області.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 05.08.2022 №70 про відмову у призначенні пенсії за віком . У рішенні вказано: "Згідно з переліком населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 р. № 106, с. Дуги належить до зони гарантованого добровільного відселення і станом на 1 січня 1993 року (як передбачено абзацом 4 частини 2 статті 55 Закону 796) заявник прожив на території 04 роки 07 місяців 10 днів, що дає право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: - з 03.05.1993 по 31.12.1998, оскільки уточнювальна довідка видана на ім`я ОСОБА_2 , а заявник згідно паспорту Владимир (з 01.01.1999 стаж зараховано згідно даних СПОВ); - з 02.02.1993 по 07.04.1993, оскільки відсутня печатка після запису про звільнення та посада відповідальної особи. До увага не взято посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, оскільки ім`я не відповідає паспортним даним. Аналіз наданих документів показує, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 02 місяці 26 днів, якого не достатньо для призначення пенсії з віком, оскільки потрібно 23 роки. Враховуючи вищевикладене прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку та у зв`язку з невідповідністю імені у посвідченні потерпілого від Чорнобильської катастрофи даним паспорта. (а.с. 49-50)

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону № 1058-IV.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.91 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Згідно зі ст.49 Закону N796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За приписами ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 N1788-XII (далі - Закон N 1788-XII), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом N796-XII або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Статтею 55 Закону N 796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Абзацом 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону N796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Частиною 3 статті 55 Закону N 796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з п.13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону N1058-IV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом N796-XII. Отже, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 упродовж не менше трьох років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986, незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні два повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Суд зазначає, що статтею 14 Закону N796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону N796-XII).

Відповідно до статті 15 Закону N796-XII, довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом N 796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Така правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (N 690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі N К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі N К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі N 344/9789/17, від 28.03.2018 у справі N 333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі N 708/1022/17, від 31.10.2019 у справі N 212/12245/13-а (N К/9901/1087/18) і враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що до заяви про призначення пенсії позивач додав копію дублікату посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_2 , виданого Житомирською облдержадміністрацією 24.01.2014.

Відповідач при розгляді заяви ОСОБА_1 від 29.07.2022 не взяв до уваги вказане вище посвідчення у зв`язку з невідповідністю імені у посвідченні потерпілого від Чорнобильської катастрофи паспортним даним.

Встановлено, що згідно паспорту, вірним ім`ям позивача є " ОСОБА_3 ", а у посвідченні потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серія НОМЕР_2 вказано " ОСОБА_2 ".

Суд звертає увагу, що у рядку "перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії" розписки - повідомлення не зазначено інформації щодо посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

До суду позивач надав копію посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серії НОМЕР_4 , виданого 10 серпня 2022 року Житомирською облдержадміністрацією.

У посвідченні серії НОМЕР_4 вказано ім`я " ОСОБА_3 " та зазначено, що його видано замість НОМЕР_5 .

Вказані вище обставин свідчать на користь висновку, що позивач мав та має статус особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, а помилка у імені позивача була допущена Житомирською облдержадміністрацією при оформленні посвідчення позивачу.

Окрім того, позивачем до заяви про призначення пенсії було додано довідку виконавчого комітету Барашівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 27.06.2022 №126, згідно якої, позивач у період із 26.04.1986 по 19.11.1986 та із 20.12.1988 по дату видачі довідки проживає та зареєстрований у с. Дуга Новоград - Волинського (Ємільчинського) району Житомирської області, яке згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. (а.с. 78)

Таким чином, підтверджено факт проживання або роботи позивача станом на 01.01.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Відповідно до ч.2 ст.55 Закону №796-ХІІ, пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 01 січня 2022 року.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення пенсійного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

На підставі документально підтверджених доказів, суд дійшов висновку, що позивач має право на зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на 6 років (початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки та додатково три роки (1 рік за 2 роки проживання позивача у зоні гарантованого відселення ), згідно вимог статті 55 Закону №796.

З рішення від 05.08.2022 №70 вбачається, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача:

з 02.02.1993 по 07.04.1993, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки у записі про звільнення відсутні прізвище, ім`я по батькові відповідальної особи та печатка установи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок №58;

з 03.05.1993 по 31.12.1998, оскільки згідно уточнюючої довідки значиться ім`я « ОСОБА_2 », тоді як згідно паспорту ім`я заявника " ОСОБА_3 ".

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці позивача, копія якої міститься в матеріалах адміністративної справи:

запис №9: прийнятий в ТОВ "Любава - Нова" ст. продавцем кондитерського відділу: підстава внесення запису - наказ №9 від 02.02.1993;

запис №10: 07.04.1993: звільнений по ст. 31 КЗпП РСФСР (власне бажання); підстава внесення - наказ №12 від 07.04.1993;

запис №11: 03.05.1993 прийнятий трактористом ІІІ-го класу Барашівського відгодіврадгоспу, підстава внесення запису: наказ №31 від 03.05.1993;

запис №12: 22.09.1995 перейменовано Барашівський відгодівельний радгосп в КСП "Дуга", підстава внесення запису: протокол №1 від 22.09.1995;

запис №13: відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 №1529/99 у зв`язку з реформуванням КСП "Дуга" звільнити в порядку переводу п-во СТзОВ "Дуга" Ємільчинського району пункт 5 ст. 36 КЗпП України; підстава внесення запису - протокол №1 від 31.03.2000.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 02.02.1993 по 07.04.1993, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.62 Закону №1788-ХІІ, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 зазначив, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, відповідач - управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

При цьому, суд наголошує на тому, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення мене мого конституційного права на соціальний захист, зокрема, щодо призначення пенсії за віком.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 у справі № 127/9055, і враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Отже, відсутність у записі про звільнення прізвища, імені та по батькові відповідальної особи та печатка установи не є підставою для не зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду із 03.05.1993 по 31.12.1998 з тих підстав, що згідно уточнюючої довідки значиться ім`я « ОСОБА_2 », тоді як згідно паспорту ім`я заявника " ОСОБА_3 ", суд зазначає наступне.

У силу вимог ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік необхідних документів для призначення (перерахунку) пенсії, порядок їх подання та оформлення визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закон України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

За змістом п.2-1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема, документа про стаж, визначені Порядком підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Аналіз наведених норм права свідчить на користь того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Враховуючи ту обставину, що у трудовій книжці позивача містяться записи щодо роботи позивача у період із 03.05.1993 по 31.12.1998, відповідач протиправно не зарахував вказаний період до страхового стажу позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період з 03.05.1993 по 31.12.1998 (5 років 07 місяців 29 днів) та період із 02.02.1993 по 07.04.1993 (2 місяці 06 днів).

У прохальній частині позову позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії позивача.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Судом під час розгляду адміністративної справи встановлено що за результатом розгляду заяви позивача від 29.07.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області за принципом екстериторіальності були вчинені дії, результатом яких стало прийняття рішення від 05.08.2022 №70, а тому позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності є такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.08.2022 №70.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Отже, аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо убачається з пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Суд зауважує, що відповідачем визнається наявність у позивача страхового стажу 21 рік 02 місяці 26 днів, та зазначається, що достаньою кількістю страхового стажу для позивача є 23 роки.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії його вік становив 54 роки, а страховий стаж 27 років 01 місяць 01 день.

Отже, позивач станом на 29.07.2022 є особою, яка досягла пенсійного віку (з урахуванням встановлених судом дотримання позивачем умов, визначених у ст. 55 Закону №796) та має достатній страховий стаж.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 05.08.2022 №70 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подав заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання, після прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , останній буде знаходитисьуна обліку саме в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке йому буде виплачувати пенсію, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в Житомирській області призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання призначити пенсію.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003, РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області (м. Полтава. вул. Соборності, 66, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області від 05 серпня 2022 року №70 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 із 30 квітня 2022 року пенсію із зниженням пенсійного віку на шість років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу періоди: з 03.05.1993 по 31.12.1998 та із 02.02.1993 по 07.04.1993.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук