Справа № 460/14353/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/14353/22 пров. № А/857/17200/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Дорошенко Н.О.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 30 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність щодо невиключення з ІТС «Податковий блок» даних про списання заборгованості з єдиного внеску у розмірі 26539,26 грн; зобов`язати виключити з ІТС «Податковий блок» дані про списання заборгованості з єдиного внеску у розмірі 26539,26 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що на початку лютого 2022 року до неї надійшла вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2096-25 від 19 січня 2020 року, у якій зазначено суму боргу по коду класифікації доходів до бюджету 71040000 у сумі 29052,98 грн та коду класифікації доходів до бюджету 71010000 у сумі 35118,48 грн. Вказує, що 28 січня 2021 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області винесено рішення № 269/17-00-13-01-18/ЄВ про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 26539,26 грн на підставі пункту 9-15 розділу VII «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Вважає, що фактично ГУ ДПС у Рівненській області списано борг (недоїмку) з єдиного внеску в сумі 26539,26 грн на підставі рішення від 28 січня 2021 року, але з ІТС «Податковий блок» вказана заборгованість безпідставно не виключена та рахується за нею.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що недоїмка, яка включена до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 січня 2022 року № Ф-2096-25 на суму 29052,98 грн, виникла саме в результаті списання ГУ ДПС у Рівненській області заборгованості по єдиному внеску на суму 26539,26 грн на підставі рішення від 28 січня 2021 року №269/17-00-13-01/ЄВ та виключення її з інтегрованої картки платника податків ІТС «Податковий блок». Отже, доводи позивача про невиключення ГУ ДПС у Рівненській області в ІТС «Податковий блок» інформації про заборгованість ОСОБА_1 з єдиного внеску на підставі рішення про списання боргу від 28 січня 2021 року № 269/17-00-13-01/ЄВ, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цієї справи та були спростовані наданими відповідачем доказами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що фактично ГУ ДПС у Рівненській області списано борг (недоїмку) з єдиного внескув сумі 26539,26 грн на підставі рішення від 28 січня 2021 року, але з ІТС «Податковий блок» вказана заборгованість не виключена та рахується за нею. Вказує, що суд першої інстанції не з`ясував період виникнення та походження заборгованості в розмірі 29052,98 грн, яка існувала станом на 31 грудня 2020 року. Вважає, що відповідач намагається стягнути з неї за один і той самий період часу подвійну суму заборгованості, оскільки в одних документах зазначає, що цю суму було списано, а в інших, що вона рахується за нею.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що станом на 19 січня 2022 року за позивачем рахується заборгованість з єдиного соціального внеску на суму 64171,46 грн, з яких по єдиному соціальному внеску для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність в сумі 29052,98 грн та з єдиного внеску, нарахованого роботодавцями на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності в сумі 35118,48 грн. Вказує, що за даними інтегрованої картки платника податків станом на дату формування вимоги була виключена інформація про недоїмку із ЄСВ на суму 26539,26 грн, яка списана на підставі рішення ГУ ДПС у Рівненській області від 28 січня 2021 року №269/17-0-13-01-18/ЄВ.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 05 січня 2021 року ОСОБА_1 подано заяву до ГУ ДПС у Рівненській області про списання несплачених станом на 01 грудня 2020 року сум недоїмки з єдиного соціального внеску та нараховані штрафні санкції, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року на підставі Закону України від 04 грудня 2020 року № 1072-ІХ (а.с.9).

25 січня 2021 року ГУ ДПС у Рівненській області було проведено камеральну перевірку та підготовлено висновок щодо списання заборгованості з єдиного внеску станом на 01 грудня 2020 року в сумі 26539,26 грн та передано до управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Рівненській області для прийняття рішення про списання відповідних сум.

28 січня 2021 року ГУ ДПС у Рівненській області прийнято рішення № 269/17-00-13-01/ЄВ про списання боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 на суму 26539,26 грн (а.с.17).

19 січня 2022 року ГУ ДПС у Рівненській області було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2096-25, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 складає 64171,46 грн, з них 61093,18 грн недоїмка, 427,41 грн штраф, 2650,87 грн пеня (а.с.8).

07 лютого 2022 року позивачем подано до ГУ ДПС у Рівненській області заяву про надання інформації про те, з чого складається заборгованість по єдиному соціальному внеску та за які періоди, яка була включена до вимоги про сплату боргу від 19 січня 2022 року № Ф-2096-25 (а.с.11).

21 лютого 2022 року ГУ ДПС у Рівненській області надано відповідь № 2028/6/17-00-13-01-10, згідно якої за даними ІТС «Податковий блок» станом на 31 грудня 2021 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість на загальну суму 64171,46 грн, а саме:

зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність в сумі 29052,98 грн;

зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нарахованого роботодавцями на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності в сумі 35118,48 грн (а.с.14-16).

У цій відповіді також зазначено, що відповідно до інформації відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок податкової звітності у м. Рівному управління податкового адміністрування ГУ ДПС у Рівненській області, у зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 04 липня 2013 року за № 406-УІІ, функції адміністрування єдиного соціального внеску передано від Пенсійного фонду України до органів Міндоходів з 01 жовтня 2013 року та на підставі довідки наданої ГУ ПФУ у Рівненській області №1700-0604-8/8562 від 15 лютого 2022 року, сума заборгованості, яка була передана Пенсійним фондом, станом на 01 жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_1 становила 35274,97 грн, у т.ч. по коду класифікації доходів бюджету 71010000 у сумі 22689,61 грн та по коду класифікації доходів бюджету 71040000 у сумі 10572,77 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини у цій справі врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами » Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Відповідно до пп. 191.1.2 п.191 ст. 191 ПК України, до функцій контролюючих органів належить контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Згідно з пп.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. Закону № 2464-V).

Відповідно до пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (з внесеними змінами та доповненнями) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Із матеріалів справи слідує, що 05 січня 2021 року ОСОБА_1 подано до відповідача заяву про списання несплачених станом на 01 грудня 2020 року сум недоїмки з єдиного соціального внеску та нараховані штрафні санкції, нараховані на ці суми недоїмки за період з 01 січня 2017 року по 01 грудня 2020 року на підставі Закону України від 04 грудня 2020 року № 1072-ІХ.

28 січня 2021 року ГУ ДПС у Рівненській області прийнято рішення № 269/17-00-13-01/ЄВ про списання боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску ОСОБА_1 на суму 26539,26 грн.

Згідно із витягом з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 28 січня 2021 року відповідачем виключено з ІТС «Податковий блок» дані щодо розміру заборгованості на суму 26539,26 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що за даними інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2020 року за позивачем рахувалась недоїмка в розмірі 54 912,15 грн (а.с.26).

Колегія суддів враховує те, що 28 січня 2021 року відповідачем було виключено з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 заборгованість на суму 26539,26 грн, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2021 року недоїмка позивача склала 29052,98 грн, з яких 28 372,89 грн недоїмка та 680,09 грн нарахована пеня (а.с.27-29).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що розмір недоїмки на суму 29052,98 грн, яка виникла після списання ГУ ДПС у Рівненській області заборгованості по єдиному внеску на суму 26539,26 грн та виключення її з ІТС «Податковий блок», відповідає сумі недоїмки, яка включена відповідачем до вимоги від 19 січня 2022 року № Ф-2096-25.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що недоїмка, яка включена до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 січня 2022 року № Ф-2096-25 на суму 29052,98 грн, виникла саме в результаті списання ГУ ДПС у Рівненській області заборгованості по єдиному внеску на суму 26539,26 грн на підставі рішення від 28 січня 2021 року № 269/17-00-13-01/ЄВ та виключення її з інтегрованої картки платника податків ІТС «Податковий блок».

Доводи скаржника про невиключення ГУ ДПС у Рівненській області в ІТС «Податковий блок» інформації про заборгованість ОСОБА_1 з єдиного внеску на підставі рішення про списання боргу від 28 січня 2021 року №2 69/17-00-13-01/ЄВ, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цієї справи та були спростовані наданими відповідачем доказами.

При цьому, з огляду на предмет спору та заявлені позовні вимоги, суд апеляційної інстанції не може надавати оцінку правомірності винесення ГУ ДПС у Рівненській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 січня 2022 року № Ф-2096-25 та правомірність включення до неї відповідних сум недоїмки.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в разі незгоди з визначеною контролюючим органом сумою недоїмки правильним способом захисту порушеного права є оскарження відповідного рішення про сплату боргу (недоїмки).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року у справі № 460/14353/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 03 травня 2023 року.