Справа № 340/1940/22
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2023 року м. Дніпросправа № 340/1940/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу в м. Дніпрі за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року (суддя Кравчук О.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в колгоспі ім. С.Лазо з 1975 по 1988 роки;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 20.12.2021 №13 щодо про відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. С.Лазо з 1975 по 1988 роки та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2021 про призначення пенсії та прийняти рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої правової оцінки суду.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач, маючи достатній пенсійний стаж, звернувся із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області для призначення пенсії за віком. Проте, рішенням №13 від 20 грудня 2021 року йому було відмовлено у призначені пенсії. Рішення вмотивоване тим, що для призначення пенсії необхідний страховий стаж, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить від 18 до 28 років, проте страховий стаж позивача становить лише 09 років 11 місяці 06 днів. Зазначено, що період роботи з 01.07.1975 року по 31.12.1988 року в колгоспі ім. С.Лазо до страхового стажу позивача незарахований, оскільки в довідці не зазначено, в якому колгоспі працював заявник. Не погоджуючись з відмовою пенсійного органу, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.12.2021 №13 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.12.2021 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в колгоспі ім. С.Лазо з 1975 по 1988 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що ОСОБА_1 до страхового стажу не зарахований період роботи з 01.07.1975 по 31.12.1988 в колгоспі, оскільки в довідці не сказано, в якому колгоспі працював заявник. У зв`язку з чим позивачу не вистачає страхового стажу для призначення пенсії, тому відповідач діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20 грудня 2021 року, після досягнення 63-річного віку, ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

До заяви про призначення пенсії за віком позивач долучив оригінали та копії документів, а саме: паспорт громадянина України, трудову книжку, РНОКПП, сертифікат, виданий сільською радою Ізбіше Республіки Молдова, виписку із книги обліку трудового стажу та заробітної плати колгоспника № 1, видані на ім`я ОСОБА_1 , 1958 року народження, разом із їх нотаріально засвідченим перекладом.

За принципом екстериторіальності заява позивача передана до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №113 від 20 грудня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та зазначено, що до страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 01.07.1975 року по 31.12.1988 року в колгоспі, оскільки в поданій позивачем довідці не вказано назву колгоспу, в якому працював заявник.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 №1058-IV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується

Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії є підтвердження особою відповідного страхового стажу.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, підтвердження пільгового стажу здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач з метою підтвердження стажу роботи в колгоспі ім. С. Лазо (який знаходився на території нинішньої Республіки Молдова) в період з 1975 року по 1988 рік, надав до пенсійного органу: сертифікат № 238, виданий 11 лютого 2019 року сільською радою Ізбіще Республіка Молдова, згідно даних якого підтверджується що мінімум виходів на роботу колишнього колгоспу ім. С.Лазо був встановлений в 1966 році, та повідомлено, що Архів колишнього колгоспу ім. С.Лазо зберігається в Мерії; виписку з книги обліку трудового стажу і заробітної плати колгоспника № 1, виданої за підписом примара села Ізбіще Племедяле ИОН, та архіваріуса ОСОБА_2 , яке засвідчене печаткою мера села Ізбіще Республіка Молдова.

Відповідно виписки з книги обліку стажу і заробітної плати колгоспника №1 ОСОБА_1 , 1958 року вступив у колгосп в 1975 році. В період часу з 1975 рік по 1978 рік та з 1980 по 1988 рік працював колгоспником. З 1978 по 1980 роки проходив строкову службу в радянській армії.

Разом з цим, відповідач не заперечує період роботи позивача період з 1975 по 1988 роки колгоспником, однак вказав про неможливість зарахування такого періоду до стажу, оскільки в довідці не вказано в якому саме колгоспі працював позивач.

Однак, дослідивши матеріали справи та надані позивачем документи, зокрема сертифіката № 238, виданий 11 лютого 2019 року сільською радою Ізбіще Республіка Молдова, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що мова йде саме про колгосп ім. С.Лазо.

Крім того, згідно із частиною 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Частиною 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», також передбачено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Однак, пенсійним органом не надано до суду доказів, які б спростовували дійсність поданих позивачем документів щодо підтвердження страхового стажу. Разом з цим, матеріали справи не містять й докази, що відповідачем здійснювалися будь-які запити щодо підтвердження чи спростування доводів позивача.

Водночас, як правильно зазначено судом першої інстанції, витребування та перевірка додаткових документів, зокрема довідок є правом пенсійного органу, тобто, перекладання суб`єктом владних повноважень обов`язку доказування, надання відомостей, тощо, на позивача є неприйнятним, в той час, як неможливість проведення відповідачем перевірки достовірності наданих відомостей не може перешкоджати особі реалізувати гарантоване національним законодавством право на належне пенсійне забезпечення.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 242/3391/17; від 29 квітня 2020 року у справі № 423/1418/17 від 09 липня 2020 року у справі № 235/7688/16-а.

Разом з тим, у спірних правовідносинах по справі пенсійним органом не було надано належних доказів на підтвердження вчинення ним дій, направлених на перевірку відповідних обставин, які виникли між сторонами у даній справі.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що порушене право позивача має бути відновленим шляхом визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Кіровоградській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду щодо зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в колгоспі ім. С.Лазо з 1975 по 1988 роки.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров