Справа № 420/922/23
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/922/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №294 о/с від 18.02.2022 року, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (надалі відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування наказу ГУНП в Одеській області від 18 лютого 2022 року №294 о/с, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області. Наказом ГУНП в Одеській області від 18.02.2022 року №294 о/с позивач звільнений зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та таким, що належить до скасування. Оскільки, відповідно до переліку змін у штатах Національної поліції, затвердженому Наказом Національної поліції від 23.11.2021 року №976 посаду заступника начальника Головного управління скорочено, а уведено рівнозначну посаду заступника начальника Головного управління - начальника управління превентивної діяльності. У змісті подання до звільнення зі служби в поліції від 17.02.2022 зазначено, що позивачу запропоновано призначення на вакантні посади середнього складу поліції на вибір від яких позивач відмовився, однак рівнозначну посаду заступника начальника Головного управління - начальника управління превентивної діяльності позивачу не запропонували. Так, неправомірність дій відповідача полягає у незаконному звільненні через скорочення штатів, оскільки при вирішення питання щодо звільнення за скороченням штату начальник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, чим позбавив можливість позивача реалізувати законне право на подальше проходження служби, що стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою від 23.01.2023 року суд позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, а саме: заява про поновлення строків звернення до суду.

Ухвалою від 26.01.2023 року суд продовжив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: заяви про поновлення строків звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду, з визначенням обставин, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, а саме: заява про поновлення строків звернення до суду яка обґрунтована тим, що введення воєнного стану в Україні та фактичні обставини, які мали місце під час дії воєнного стану (ракетні обстріли, періодичні сигнали Повітряна тривога, які вимагають перебування особи у безпечному місці, відключення електропостачання, перебої мобільного зв`язку та роботи мережі Інтернет, які є загальновідомими обставинами) зумовили об`єктивні труднощі для своєчасного подання позовної заяви. Крім того, в заяві позивач зазначив, що з самого початку війни і до сьогоднішнього дня активно допомагає Збройним Силам України, активно бере участь у волонтерській діяльності, практично допомагає Національній Гвардії України в обороні нашого регіону, робить це добровільно, безоплатно, виключно в інтересах нашої країни, нехтуючи своїми інтересами, а тому позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду.

Ухвалою від 06.02.2023 року суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду та відкрив провадження в адміністративній справі № 420/922/23, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 01 березня 2023 року.

В судове засідання призначене на 01.03.2023 року з`явилися представники учасників справи.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Оскільки, позивач пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суд від 01.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху після відкриття провадження.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суд від 06.03.2023 року клопотання представника позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №294 о/с від 18.02.2022 року, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задовольнив. Визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду. У задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду відмовив, продовжив розгляд справи та призначити підготовче засідання на 21 березня 2023 року.

21.03.2023 року до канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що твердження позивача щодо скорочення посади заступника начальника Головного управління та уведення рівнозначної посади заступника начальника Головного управління начальника управління превентивної діяльності зазначає, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, посада на яку посилається позивач, а саме заступника начальника Головного управління начальника управління превентивної діяльності була не вакантною, а отже і не могла пропонуватися позивачеві. Оскільки, тимчасово вакантною була лише посада заступника начальника управління поліції начальника слідчого відділу Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області, але позивачу не пропонувалась так як на вказану посаду проходив процедуру погодження для призначення майор поліції ОСОБА_2 , який подав відповідний рапорт 24.12.2021 року. Щодо твердження про незаконність звільнення через скорочення штатів представник відповідача зазначив, що позивач не оскаржував наказ Національної поліції України №976 від 23.11.2021 року про зміни у штатах НПУ, а отже і незаконне звільнення через скорочення штатів не відповідає дійсності. Більш того, як вбачається з наказу про звільнення, ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з проведенням організаційних заходів. Також позивачу були запропоновані наявні в штаті вакантні посади, від яких позивач відмовився. Щодо твердження позивача, що йому зобов`язані були запропонувати посаду заступника начальника Головного управління начальника управління превентивної діяльності є хибним. Вказана посада станом на момент складання акту про відмову (07.02.2022) була не вакантною та більш того, жодна норма чинного законодавства не зобов`язує роботодавця пропонувати якість конкретизовані посади. Так як посада яку займав позивач фактично була скорочена і не введена нова така ж сама, позивачу вона й не пропонувалась. Крім того, позивач працював і можливо працює станом на теперішній час помічником ректора ОНМедУ, а отже стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде порушенням чинного законодавства, що призведе до подвійного стягнення коштів з державного бюджету. Це в свою чергу суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові 08.02.2022 року у справі №755/12623/19. Тому стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період роботи позивача на посаді помічником ректору ОНМедУ є безпідставним.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що з наданого відповідачем листа №9/1145 від 13.02.2023 року вбачається, що одна вакантна посада станом на 07.02.2022 року була в наявності, а саме посада заступника начальника управління поліції слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, яка відповідно до наказу НПУ від 04.12.2015 року №142, зі змінами «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» передбачає граничне спеціальне звання «полковник поліції». Той факт, що іншою особою було подано відповідний рапорт на призначення на таку посаду та проходження ним процедури погодження для призначення не є підставою для пропонування позивачу посади нижчої, ніж на якій перебував позивач.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшли заперечення в яких зазначено, що позивач жодного рапорту щодо призначення його на посаду, на відміну від особи яка попередньо написала рапорт та вже проходила процедуру призначення, не подавав, жодних дій щодо інформування про бажання проходження служби на посаді заступника начальника Головного управління начальника управління превентивної діяльності після попередження про наступне звільнення не здійснив.

В судове засідання, призначене на 21.03.2023 року, з`явилися представники учасників справи. Суд у зв`язку з необхідністю витрибувати докази у відповідача відклав судове засідання на 04.04.2023 року.

В судове засідання призначене на 04.04.2023 року з`явилися представники учасників справи. Суд у зв`язку з необхідністю витрибувати докази у відповідача відклав судове засідання на 24.04.2023 року.

До канцелярії Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, які обґрунтовані тим, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби. Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

В судове засідання призначене на 24.04.2023 року з`явилися представники учасників справи.

Суд ухвалою закрив підготовче провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №294 о/с від 18.02.2022 року, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та призначив справу № 420/922/23 до судового розгляду по суті на 24 квітня 2023 року о 11 год. 55 хв.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Суд в судовому засіданні з`ясував думку представників учасників справи щодо продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд ухвалою від 24.04.2023 року, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представників учасники справи задовольнив та на підставі ч. 3 ст. 194 КАС України здійснив подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступні слова представників учасників справи, ознайомившись з заявами учасників справи по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 полковник поліції, проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та працював на посаді заступника Головного управління Національної поліції в Одеській області.

20.12.2021 року позивача попереджено про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією в ГУ НП в Одеській області відповідно до наказу Національної поліції України від 23.11.2021 року №976 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції».

Відповідно до Переліку змін у штатах Національної поліції, затвердженому Наказом Національної поліції від 23.11.2021 року №976, посаду заступника начальника Головного управління скорочено, а уведено рівнозначну посаду заступника начальника Головного управління - начальника управління превентивної діяльності.

У поданні до звільнення зі служби в поліції від 17.02.2022 зазначено, що позивачу запропоновано призначення на вакантні посади середнього складу поліції на вибір, від яких позивач відмовився, однак рівнозначну посаду заступника начальника Головного управління - начальника управління превентивної діяльності позивачу не запропонували.

Листом від 30.12.2022 відповідач проінформував позивача, що станом на 18.02.2022 року в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області була в наявності одна вакантна посада заступник начальника управління поліції начальник слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, яка відповідно до наказу НПУ від 04.12.2015 року №142, зі змінами «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» передбачає граничне спеціальне звання «полковник поліції». Однак, зазначена посада не запропонована позивачу.

Наказом ГУНП в Одеській області від 18.02.2022 року №294 о/с позивач звільнений зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо незаконного звільнення позивача через скорочення штатів, оскільки при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату начальник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, чим позбавив можливість позивача реалізувати законне право на подальше проходження служби в поліції, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02.07.2015 року №580-VIІI «Про Національну поліцію» який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з частиною 1 статті 59 вищевказаного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Нормами ст.47, ст.48 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюють посадові особи поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Статтею 65 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені спеціальні положення, що регулюють порядок переміщення поліцейських на вищі, рівнозначні посади та нижчі посади.

Зокрема встановлено, що переміщення поліцейських, серед іншого, здійснюється на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації (пункту 2 частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, отже, якщо звання співпадає посада вважається рівнозначною (ч. 2 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію»).

Частиною 7 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Закон України «Про Національну поліцію», який є спеціальним у спірних правовідносинах, не містить визначення поняття рівнозначна посада. Водночас слід враховувати положення частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою служба в поліції є державною службою особливого характеру.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Частинами восьмою, дев`ятою статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Таким чином, вищевказаними нормами Закону України «Про Національну поліцію» передбачено можливість здійснення за ініціативою прямих керівників (начальників) переміщення поліцейських, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Згідно з ч.4 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» штатний розпис (штат) та кошторис територіальних органів поліції затверджує керівник поліції.

Відповідно до ч.1 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Частиною 2 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, пунктом 4 частини 1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Наказом ГУНП в Одеській області від 18.02.2022 року №294 о/с позивач звільнений зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Так, відповідно до Переліку змін у штатах Національної поліції, затвердженому Наказом Національної поліції від 23.11.2021 року №976 посаду заступника начальника Головного управління скорочено, а уведено рівнозначну посаду заступника начальника Головного управління - начальника управління превентивної діяльності.

У змісті подання до звільнення зі служби в поліції від 17.02.2022 зазначено, що позивачу запропоновано призначення на вакантні посади середнього складу поліції на вибір від яких позивач відмовився, однак рівнозначну посаду заступника начальника Головного управління - начальника управління превентивної діяльності позивачу не запропонували.

Суд встановив, що станом на 18.02.2022 року в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області була в наявності одна вакантна посада заступник начальника управління поліції начальник слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, яка відповідно до наказу НПУ від 04.12.2015 року №142, зі змінами «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» передбачає граничне спеціальне звання «полковник поліції». Однак, зазначена посада позивачу не була запропонована.

Суд зауважує, що встановлена законодавством можливість зміни штатного розпису територіального органу поліції з одночасним затвердженням іншого, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню поліцейських на посади за новим штатним розкладом.

Приписами частини 3 статті 68 Закону України №580-VIII гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода.

З системного аналізу статті 68 Закону України № 580 вбачається, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті.

Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Слід зазначити, що відповідач в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення вказав, що позивач не звертався із рапортом про призначення на посаду заступника начальника управління поліції начальника слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з огляду на те, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, однак відповідачем не було запропоновано цю посаду позивачу, хоча вона була вакантною.

Таким чином, позивач не мав змоги погодитись чи відмовитись від цієї пропозиції.

У змісті подання до звільнення зі служби в поліції від 17.02.2022 зазначено, що Позивачу запропоновано призначення на вакантні посади середнього складу поліції на вибір від яких Позивач відмовився, однак, рівнозначну посаду - заступника начальника Головного управління - начальника управління превентивної діяльності Позивачу не запропонували.

З наданого Відповідачем листа №9/1145 від 13 лютого 2023 року вбачається, що одна вакантна посада станом на 07.02.2022 року була в наявності, а саме посада заступника начальника управління поліції - слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, яка відповідно до наказу НПУ від 04 грудня 2015 року №142, зі змінами «Про затвердження Переліку посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань» передбачає граничне спеціальне звання «полковник поліції».

Судом встановлено, що посада заступника начальника Головного управління є рівнозначною посаді заступника начальника Головного управління - начальника управління превентивної діяльності, оскільки передбачає граничне спеціальне звання «полковник поліції» та однаковий посадовий оклад.

Посаду заступника начальника управління поліції - слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області позивачу не було запропоновано.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність обов`язку пропонувати позивачу посаду заступника начальника управління поліції начальника слідчого відділу Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, оскільки на той час іншою особою було подано відповідний рапорт на призначення на таку посаду та проходження ним процедури погодження для призначення, з огляду на таке.

Той факт, що іншою особою було подано відповідний рапорт на призначення на таку посаду та проходження ним процедури погодження для призначення не є підставою для не пропонування Позивачу цієї посади.

Відповідно до ч. 5 ст. 68 Національної поліції України переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм законодавства слідує, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.

Таким чином, наявність переважного права працівника у залишенні на роботі на рівнозначній посаді встановлюється саме роботодавцем шляхом здійснення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Відповідачем не надано жодних обґрунтувань чому ця посада не відповідала кваліфікації та досягненням позивача і чому іі не було запропоновано позивачу.

Разом з тим, відповідачем не надано порівняльного аналізу продуктивності праці, кваліфікації та досягнень у службовій діяльності позивача та особи, якій було надано перевагу для зайняття цієї посади.

Відтак, відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів.

Зазначена правова позиція викладена Верховним судом у постановах від 25.04.2019 року у справі № 814/163/17, від 26.06.2019 року у справі №826/14973/16, від 16.10.2020 року у справі № 814/2440/16.

За таких обставин, вимога про скасування наказу стосовно припинення проходження публічної служби підлягає до задоволення, адже суд дійшов висновку про порушення відповідачем трудових гарантій позивача.

Таким чином, суд доходить висновку, що наказ ГУНП в Одеській області від 18 лютого 2022 року №294 о/с, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції є протиправним та належить до скасування.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Із зазначеного слідує те, що скасування наказу про звільнення від 18.02.2022 року № 294 о/с, в силу вимог ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, є підставою для його поновлення на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100).

Відповідно до підпункту «з» пункту 1 Порядку №100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, серед іншого, при розрахунку вимушеного прогулу.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 5 Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітна плата працівника. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому, можливе субсидіарне застосування загальних норм, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Спеціальним нормативно-правовим актом для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським є Порядок і умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06 квітня 2016 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799.

Відповідно до пункту 2 вказаного наказу, він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Згідно п.9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, як для обрахунку середньоденного грошового забезпечення позивача, так і для визначення розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що підлягає присудженню на користь позивача з відповідача необхідно брати до уваги кількість календарних днів.

Висновки суду у цій справі відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 31.03.2020 року по справі №1440/1938/18 та від 09.04.2020 року по справі №540/426/19.

Згідно довідки ГУНП в Одеській області заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували місяцю звільнення (грудень 2021 року, січень 2022 року (62 дні) становить 105991,05 грн. Середньоденне грошове забезпечення позивача складає 1709,53 грн.

Загальна тривалість вимушеного прогулу ОСОБА_1 склала 437 днів з 19.02.2022 року наступний день після звільнення по 01 травня 2023 року день винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 747064, 16 грн. (437 к.д. х 1709,53 грн.) з урахуванням податків.

Щодо доводів відповідача про те, що при визначенні суми середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, судом має бути враховано, що після звільнення позивач був працевлаштований, суд зазначає, що Верховним Судом у постанові від 13.05.2020 року у справі №826/1001/16 вказано, що Верховний Суд відхиляє аргументи відповідача про те, що при визначенні суми середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, судами не було враховано, що після звільнення позивач був працевлаштований та отримував певний дохід, оскільки виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин законодавством не передбаченою

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №826/808/16.

У постанові від 20.06.2018 року у справі №826/808/16 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин (зокрема, якщо після незаконного звільнення позивач був працевлаштований та отримував заробітну плату, розмір якої за період вимушеного прогулу перевищує суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Щодо тверджень відповідача, що у разі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу буде подвійне стягнення середнього заробітку з посилання на постанову Верховного Суду від 08.02.2022 року по справі №755/12623/19, суд зазначає, що ця справа стосувалась інших правовідносин щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що відповідачем не надано належні докази в обґрунтування правомірності звільнення позивача.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць складає 51285,90 грн. (30 к.д. х 1709,53 грн.) з урахуванням податків.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області та стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 51285,90 грн. з урахуванням податків.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №294 о/с від 18.02.2022 року, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 18 лютого 2022 року №294 о/с, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 747064, 16 грн. (сімсот сорок сім тисяч шістдесят чотири грн 16 коп.) з урахуванням податків.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області та стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 51285,90 грн. (п`ятдесят одна тисяча двісті вісімдесят п`ять грн. 90 коп.) з урахуванням податків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.05.2023 року.

Суддя Г. В. Лебедєва