Справа № 120/10645/22
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

03 травня 2023 р. Справа № 120/10645/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі-відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним рішення управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства

- зобов`язати управління державної міграційної служби України у Вінницькій області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства російської федерації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач набув 22.04.2022 року громадянство України та звернувся до відповідача із заявою у прийнятті декларації про відмову від громадянства РФ з подальшим оформленням та видачею паспорта громадянина України, на що отримав відмову, мотивовану тим, що документ про припинення іноземного громадянства має бути виданий уповноваженим органом РФ. Проте, отримати такий документ у позивача немає можливості з 24.02.2022 року у зв`язку із вторгненням російських військ та територію України та розривом дипломатичних відносин між Україною та рф, що надає можливість позивачу скористатись правом на подачу декларації про відмову від іноземного громадянства для подальшої видачі паспорта громадянина України відповідно до положень абзацу 16 статті 1 Закону України «Про громадянство України» у зв`язку з неможливістю з незалежних від нього причин отримання такого документа від уповноваженого на те органу РФ.

Ухвалою суду від 23.12.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.01.2023 продовжено строк виконання ухвали суду від 23.12.2022 на 7 днів.

Ухвалою суду від 17.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позов.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що 20.04.2022 позивачем було взято зобов`язання, що протягом двох років з моменту набуття громадянства України нею буде припинено громадянство російської федерації і подано до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. Вказав, що на даний час до управління ДМС України у Вінницькій області не надійшло документально підтверджених документів, які засвідчували б виконання позивачем вимог частин 2, 5 статті 8 Закону, а саме документів про припинення громадянства російської федерації та повернення національного паспорта громадянина російської федерації до уповноваженого органу російської федерації. Тобто взяті на себе зобов`язання позивач ОСОБА_1 не виконує, чим порушує законодавство України.

Зазначив, що на неодноразові запити та звернення адвоката Левченко М.М., яка діє в інтересах громадянки ОСОБА_1 , до ДМС України, управління ДМС України у Вінницькій області і Крижопільського сектору управління ДМС України у Вінницькій області надавалися відповіді і роз`яснення, що громадянка ОСОБА_1 може звернутись до офіційних представництв російської федерації в третіх країнах, найближче з яких знаходиться у Республіці Молдова, стосовно припинення громадянства російської федерації та надати підтверджуючі документи до управління ДМС України у Вінницькій області про припинення громадянства Російської Федерації. Г.А. також роз`яснено, що у разі не подання документа про припинення громадянства російської федерації, виданого уповноваженим органом російської федерації, Управлінням ДМС України у Вінницькій області будуть вчинятись дії відповідно до вимог статті 21 Закону, а саме, щодо скасування рішення про набуття нею громадянства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , уродженка України, на момент розпаду СРСР проживала на території Росії і отримала російське громадянство. Згідно рішенням управління ДМС України у Вінницькій області від 22.04.2020 набула громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України»; відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 22.04.2020, про що свідчить довідка №222/2020 про реєстрацію особи громадянином України від 22.04.2020 року та тимчасове посвідчення ОТ027386, видане 18.09.2020, дійсне до 22.04.2022 року.

Заявою від 28.10.2022 року позивач звернулась до відповідача з проханням прийняти декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації з подальшим оформленням та видачею паспорта громадянина України.

Листом від 08.11.2022 року №0522-218/0522.1-22 відповідач, на звернення позивача, від 28.10.2022 року, повідомив про відсутність підстав для прийняття декларації про відмову від громадянства РФ замість документу уповноваженого органу РФ про припинення громадянства РФ, а тому, ОСОБА_1 повинна виконати подане нею зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Позивач вказує, що не може подати документ про припинення нею громадянства РФ з незалежних від неї причин, і підставою цього є початок військової агресії Російської Федерації проти України, закриття всіх дипломатичних установу країни-агресора на території України, тому, на думку позивача, єдиною можливістю для завершення процедури отримання громадянства України та оформлення паспорту громадянина України є подання декларації про відмову від громадянства РФ.

Вважаючи дії відповідача щодо неприйняття від позивача декларації про відмову від громадянства РФ протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так, правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III (Закон №2235).

Відповідно до визначень, які містить ч. 1ст. 1 Закону, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець в разі набуття громадянства України зобов`язаний припинити іноземне громадянство подавши письмову заяву та протягом двох років повинен надати документ про припинення громадянства іншої держави.

У разі наявності у іноземця незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, останній подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Статтею 6 Закону №2235 визначено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Так, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництвоУкраїни», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (частина перша статті 8 Закону №2235).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №2235 іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону).

Відповідно до ч. 8 ст. 8 Закону №2235 особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Так, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина перша статті 1 Закону).

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2235 передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами п. 2 ч. 2ст. 9 Закону однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (Порядок №215).

Вказаний Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п. 28 Порядку №215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону України «Про громадянство України»), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) один із таких документів:

в) декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

г) зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

а також:

а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Таким чином, позивач зобов`язаний був протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства РФ, виданий уповноваженим на те органом цієї держави, а у разі неотримання ним з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства РФ, зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина РФ до уповноваженого органу цієї держави.

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження вжиття заходів з метою отримання необхідних для припинення громадянства РФ документів позивачем до матеріалів справи надано переписку з «Viber», лист посольства РФ в Республіці Польща від 06.12.2022 адресований ОСОБА_2 , тощо.

Суд критично оцінює достатність вказаних доказів в підтвердження факту вжиття позивачем всіх можливих заходів для виконання зобов`язання щодо припинення громадянства РФ, оскільки останні не свідчать ні про відмову від громадянства РФ, ні про припинення громадянства РФ.

Так, ст. 21 Закону України "Про громадянство України", в редакції після 19.12.2021 року, передбачено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10 - 13, 15 цього Закону внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства. Не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Тобто, ч. 1 вказаної статті містить норму, якою прямо передбачено, що підставою для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України є, окрім іншого, факт невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.

Стосовно виникнення перешкод у реалізації позивачем взятого зобов`язання щодо припинення іноземного громадянства, які не залежали від самого позивача, то судова колегія відзначає наступне.

Відповідно до абз. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про громадянство України" незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Тобто, невидача документа про припинення іноземного громадянства у встановлений законодавством іноземної держави термін могла б мати місце лише після звернення особи з відповідним клопотанням до уповноважених органів іноземної держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , уродженка України, на момент розпаду СРСР проживала на території Росії і отримала російське громадянство. Згідно рішенням управління ДМС України у Вінницькій області від 22.04.2020 набула громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України»; відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 22.04.2020, про що свідчить довідка №222/2020 про реєстрацію особи громадянином України від 22.04.2020 року та тимчасове посвідчення ОТ027386, видане 18.09.2020, дійсне до 22.04.2022 року.

20.12.2019 позивачем до управління ДМС України у Вінницькій області подано зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України припинити громадянство (підданство) РФ і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) РФ, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

Зважаючи на те, що позивач набув громадянство України 22.04.2020 року, подав до відповідача зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство РФ, на нього було покладено обов`язок протягом двох років з моменту його реєстрації громадянином України подати до уповноваженого органу України документ про припинення громадянства російської федерації відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно було надати документ про припинення громадянства Російської Федерації до УДМС України у Вінницькій області або її територіальних підрозділів до 22.04.2022.

Питання застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 30.06.2022 року у справі №280/7910/20, де судом звертається увага позивача на те, що якщо він і вважав наявність незалежної від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, то повинен був у будь-який спосіб повідомити про це відповідача.

В межах даної адміністративної справи позивач оскаржує дії відповідача щодо неприйняття декларації про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від нього причин, оформлену листом від 08.11.2022 року.

Як встановлено судом, у визначений законодавством термін позивачем не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства російської федерації.

Суд зауважує, що позивач не була позбавлена можливості здійснити процедуру виходу з громадянства Російської Федерації шляхом подання як клопотання (заяви) про припинення іноземного громадянства, так і декларації про відмову від громадянства російської федерації до уповноваженого органу цієї держави чи до консульства російської федерації в Україні (поштою або через представника) у строки, передбачені Законом.

У матеріалах справи відсутні докази належним чином направлення заяви про припинення іноземного громадянства до консульського відділу посольства РФ та/або отримання нарочно посольством. Наявні у матеріалах копії витягу з електронної пошти gmail містить інформацію про те, що позивач записана на прийом по питанню виходу з громадянства РФ 31.01.2022, однак як позивач самостійно вказала, що їй було відмовлено в прийомі документів з посиланням на відсутність поданої анкети (заяви на оформлення виходу з російського громадянства).

Відповідь на заяву від ОСОБА_2 (в суду відсутня інформація щодо особи ОСОБА_2 ) в посольство Російської Федерації в Республіці Польщі щодо виходу з російського громадянства, датовано 06.12.2022, тобто вже після 22.04.2022.

Крім того, представником позивача долучено копію заяви, як доказ вжиття позивачем дій, про вихід із громадянства РФ у спрощеному порядку, однак в суду відсутні відомості про прийняття її до розгляду, про що також свідчить відсутність відмітки на ній; жодних доказів розгляду даної заяви та прийняття рішення за наслідками її розгляду матеріали справи не містять.

Отже, цей доказ не є допустимим, достовірним, тому суд не бере до уваги вищевказані обставини про вчинення дій з метою виходу з громадянства російської федерації.

При цьому, також відсутні інші докази, які б підтверджували здійснення позивачем дій щодо виходу з громадянства російської федерації. Наявні копії з електронної пошти gmail про запис на прийом щодо питання громадянства не підтверджують факту прибуття на прийом до консульства РФ в Україні.

Крім того, до позовної заяви ОСОБА_1 долучено копія паспорта громадянина російської федерації для виїзду за кордон 51 № НОМЕР_1 , який виданий 13.09.2021 року на ім`я ОСОБА_1 . Вказаний паспорт, у відповідності із записом у ньому, виданий посольством Російської Федерації в Україні на термін до 13.09.2026 року, тобто позивач не здійснила припинення громадянства Російської Федерації та не дотрималась взятих на себе вимог і зобов`язань, які подавалися при оформленні набуття громадянства України за територіальним походженням.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Проте у цій справі суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування судових витрат, понесених позивачем.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

згідно з оригіналом суддя

секретар