Справа № 160/7390/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2022 року Справа № 160/7390/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-2) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
24.05.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-2), в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.09.2021р., зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 16.03.2011р. по 03.11.2011р., з 06.02.2012р. по 16.08.2012р., з 04.12.2012р. по 24.07.2013р., з 19.11.2013р. по 31.05.2014р., з 18.09.2014р. по 26.05.2015р., з 24.09.2015р. по 30.03.2016р. та зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у районах Крайньої Півночі з 03.11.1986р. по 01.01.1991р. у пільговому обчисленні з розрахунку один рік за півтора року.
21.06.2022 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшла копія пенсійної справи ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.08.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До вказаної заяви ОСОБА_1 було надано, зокрема, трудові книжки серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , довідку Виробничого територіального об`єднання автомобільного транспорту «Північносхідзолототранс» «Білібінська автобаза» від 05.03.1996 року за вих.№66, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно працював в Білібінській автобазі, об`єднання «Північносхідзолото» Магаданської області /район Крайньої півночі/ наразі - ВАТ «Білавто» Чукотського автономного округу за період з 03.11.1986 року (наказ №160 від 31.10.1986 року) по 17.10.1990 року (наказ №153 від 17.10.1990 року) у якості водія різних марок автомобіля; довідку Муніципального Білібінського пасажирського автотранспортного підприємства від 01.03.1996 року за вих.№22/97, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно працював в муніципальному Білібінському пасажирському автотранспортному підприємстві в районах Крайньої Півночі з 18.10.1990 року (наказ 117-к від 18.10.1990 року) по 11.06.1996 року (наказ 11/к від 26.02.1996 року), а також трудовий договір від 03.02.2012 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 працював на ВАТ «Артіль старателів «Амур» з 06.12.2012 року водієм автомобіля; трудовий договір від 14.11.2013 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 працював на ВАТ «Артіль старателів «Амур» з 19.11.2013 року електрослюсарем (слюсарем) черговим по ремонту обладнання; трудовий договір від 16.09.2014 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 працював на ВАТ «Артіль старателів «Амур» з 18.09.2014 року водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора); трудовий договір від 23.09.2015 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 працював на ВАТ «Артіль старателів «Амур» з 24.09.2015 року водієм автомобіля.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області визначено органом, уповноваженим розглянути вищевказану заяву позивача.
Означене рішення направлено на адресу позивача листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 25.08.2021р. №0400-010221-8/112592.
13.08.2021 року ГУ ПФУ у Дніпропетровській області звернулося із запитом за вих.№0400-010221-8/108249 до Управління пенсійного фонду Російської Федерації по Хабаровському краю, в якому просило надати довідки про роботу і заробітну плату та зробити акт зустрічної перевірки відповідно до періодів роботи ОСОБА_1 на ВАТ «Артіль старателів «Амур» з 06.02.2012р. по 30.03.2016р., а також вказати чи укладалися договори про роботу в районі Крайньої Півночі.
У відповідь на вищевказаний запит ГУ ПФУ у Дніпропетровській області Управлінням пенсійного фонду РФ по Хабаровському краю було надано довідки АТ «Артіль старателів «Амур» від 15.10.2021 року №77 та від 15.11.2021 року №125, а також архівні довідки Архівного відділу Адміністрації муніципального утворення Білібінського муніципального району Чукотського автономного округу від 15.11.2021р. №04-04-02/С-341-с/2, №04-04-02/С-341-з/1, №04-04-02/С-341-3/2.
В подальшому, 05.05.2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Як слідує з розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 від 05.05.2022р., пенсійним органом до страхового стажу позивача зараховано 26 років 08 місяців 29 днів по 04.02.2011р., при цьому, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано взагалі періоди його роботи на ТОВ «Агат» з 16.03.2011р. по 03.11.2011р.; на ВАТ «Артіль старателів «Амур» з 06.02.2012р. по 16.08.2012р., з 04.12.2012р. по 24.07.2013р., з 19.11.2013р. по 31.05.2014р., з 18.09.2014р. по 26.05.2015р., з 24.09.2015р. по 30.03.2016р., а період роботи в районах Крайньої Півночі з 03.11.1986р. по 01.01.1991р. зараховано до страхового стажу позивача в одинарному розмірі.
Також з розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 від 05.05.2022р. судом встановлено, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області при розгляді повторної заяви позивача про призначення пенсії до його страхового стажу вже було зараховано період його роботи з 03.11.1986 року по 17.10.1990 року.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За приписами статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
За приписами частини першої статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
За змістом абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема,
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Приписами ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до приписів статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем при зверненні до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком було подано трудові книжки серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , копії яких містяться в матеріалах справи.
Так, з вищевказаної трудової книжки серії НОМЕР_4 слідує, що ОСОБА_1 , зокрема, працював на ТОВ «Агат» Магаданська область РФ у період з 16.03.2011 року по 03.11.2011 року, а саме:
16.03.2011 року прийнятий водієм автомобіля (наказ №24-тк від 16.03.2011р.);
03.11.2011 року - звільнений за ініціативою працівника (за власним бажанням) п.3 ч.1 ст.77 Кодексу про працю рф (наказ №97-413 від 03.11.2011р.).
Крім того, відповідно до трудових книжок серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 у періоди з 06.02.2012р. по 16.08.2012р., з 04.12.2012р. по 24.07.2013р., з 19.11.2013р. по 31.05.2014р., з 18.09.2014р. по 26.05.2015р. та з 24.09.2015р. по 30.03.2016р. працював на ВАТ «Артіль старателів «Амур» РФ Хабаровського краю Аяно-Майського району (р-н Крайньої Півночі), а саме:
Трудова книжка серії НОМЕР_4
06.02.2012 року - прийнятий водієм автомобіля на сезон (наказ 19к від 03.02.2012р.);
07.08.2012 року переведений водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) (наказ №28-к від 16.02.2012);
16.08.2012 року трудовий договір припинений за згодою сторін п.1 ч.1 ст.77 Кодексу про працю рф (наказ №154к від 16.08.2012);
04.12.2012 року - прийнятий водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) (наказ №228-к від 29.11.2012);
24.07.2013 року трудовий договір припинений за згодою сторін п.3 ч.1 ст.77 Кодексу про працю рф (наказ №134к від 24.07.2013);
Трудова книжка серії НОМЕР_5
19.11.2013 року прийнятий електрослюсарем (слюсарем) черговим і по ремонту обладнання (наказ №214-к від 14.11.2013);
20.11.2013 року - переведений водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) (наказ №214-к від 14.11.2013);
31.05.2014 року - трудовий договір припинений за згодою сторін п.1 ч.1 ст.77 Кодексу про працю рф (наказ №99к від 02.06.2014);
18.09.2014 року прийнятий водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) (наказ №173-к від 16.09.2014);
26.05.2015 року - трудовий договір припинений за згодою сторін п.1 ч.1 ст.77 Кодексу про працю рф (наказ№92-к від 26.05.2015);
24.09.2015 року прийнятий водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) (наказ №177-к від 23.09.2015);
30.03.2016 року - трудовий договір припинений за згодою сторін п.3 ч.1 ст.77 Кодексу про працю рф (наказ №55-к від 30.03.2016).
Вказані записи трудових книжок позивача виконано розбірливо та вони є чіткими, виправлень не містять, а також завірені відбитками печатки відповідного роботодавця та підписами їх відповідальних осіб, що відповідачем не заперечується.
При цьому, як встановлено судом, у відповідь на запит ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 13.08.2021 року за вих.№0400-010221-8/108249 Управлінням пенсійного фонду РФ по Хабаровському краю було надано, зокрема, довідки АТ «Артіль старателів «Амур» від 15.10.2021 року №77 та від 15.11.2021 року №125.
Так, відповідно до довідки АТ «Артіль старателів «Амур» від 15.10.2021 року №77 ОСОБА_1 дійсно працював у ВАТ «Артіль старателів «Амур» у періоди:
1) Водієм автомобіля з 06.02.2012 року (наказ №19к від 03.02.2012);
- переведений водієм автомобіля з виконанням обов`язків експедитора з 07.02.2012 (наказ №28к від 16.02.2012) по 16.08.2012 (наказ №154к від 16.08.2012);
2) Водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) з 04.12.2012 (наказ №228к від 29.11.2012) по 24.07.2013 (наказ №134к від 24.07.2013);
3) Електрослюсар (слюсарем) черговим і по ремонту обладнання з 19.11.2013 (наказ №214к від 14.11.2013);
- переведений водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) з 20.11.2013 (наказ №214к від 14.11.2013) по 31.05.2014 (наказ №99к від 02.06.2014);
4) Водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) з 18.09.2014 (наказ №173к від 16.09.2014) по 26.05.2015 (наказ№92к від 26.05.2015);
5) Водієм автомобіля (з виконанням обов`язків експедитора) з 24.09.2015 (наказ №177к від 23.09.2015) по 30.03.2016 (наказ №55к від 30.03.2016).
Також у цій довідці вказано, що ОСОБА_1 працював на перевалочній базі «Белькачі», яка є структурним підрозділом АТ «АС Амур» і знаходиться в республіці Саха (Якутія) районі крайньої Півночі, повний трудовий день при повному трудовому тижні (безпосередньо на ділянці) періоди: з 08.02.2012 по 14.08.2012 року; з 05.12.2012 по 22.07.2013 року; з 20.11.2013 по 29.05.2014 року; з 19.09.2014 по 24.05.2015 року; з 25.09.2015 по 27.03.2016 року.
У довідці АТ «Артіль старателів «Амур» від 15.11.2021 року №125 вказано заробітну плату ОСОБА_1 за відповідні періоди роботи на ВАТ «Артіль старателів «Амур».
Разом з цим, вищевказані довідки АТ «Артіль старателів «Амур» від 15.10.2021 року №77 та від 15.11.2021 року №125 не містять відомостей щодо сплати з заробітної плати позивача за означені періоди роботи страхових внесків до Пенсійного фонду РФ.
Як встановлено судом, спір між сторонами виник щодо не зарахування відповідачами до страхового стажу позивача вищевказаних періодів роботи з 16.03.2011 року по 03.11.2011 року у ТОВ «Агат» та з 06.02.2012р. по 16.08.2012р., з 04.12.2012р. по 24.07.2013р., з 19.11.2013р. по 31.05.2014р., з 18.09.2014р. по 26.05.2015р., а також з 24.09.2015р. по 30.03.2016р. у ВАТ «Артіль старателів «Амур» РФ Хабаровського краю Аяно-Майського району (р-н Крайньої Півночі) саме у зв`язку з відсутністю у пенсійного органу даних про сплату вказаними роботодавцями страхових внесків за позивача.
Суд зазначає, що при вирішенні питання про зарахування до страхового стажу позивача вищевказаних періодів роботи у ТОВ «Агат» Магаданська область РФ та у ВАТ «Артіль старателів «Амур» РФ Хабаровського краю Аяно-Майського району (р-н Крайньої Півночі), набутих на території Російської Федерації, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, з огляду на таке.
Так, статтею 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993р., передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Статтею 7 вказаної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992р., для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників мігрантів» від 15.04.1994р., підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Зміст зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020р. у справі №555/2250/16-а та від 20.07.2020р. у справі №174/421/17(2-а/174/64/2017).
Підставою для незарахування спірних періодів роботи позивача в ТОВ «Агат» Магаданська область РФ та у ВАТ «Артіль старателів «Амур» РФ Хабаровського краю Аяно-Майського району (р-н Крайньої Півночі), набутих на території Російської Федерації, до страхового стажу ОСОБА_1 слугував висновок пенсійних органів про непідтвердження сплати вказаними підприємствами страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період роботи.
Суд враховує, що обчислення стажу роботи позивача з 16.03.2011 року по 03.11.2011 року у ТОВ «Агат» Магаданська область РФ та з 06.02.2012р. по 16.08.2012р., з 04.12.2012р. по 24.07.2013р., з 19.11.2013р. по 31.05.2014р., з 18.09.2014р. по 26.05.2015р., а також з 24.09.2015р. по 30.03.2016р. у ВАТ «Артіль старателів «Амур» РФ Хабаровського краю Аяно-Майського району (р-н Крайньої Півночі), здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, тобто РФ.
Так, згідно із статтею 2 Федерального Закону Російської Федерації №173-ФЗ від 17.12.2001р. «Про трудові пенсії в Російській Федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.
Відповідно до частини першої статті 10 наведеного вище Федерального Закону №173-ФЗ до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території Російської Федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації.
При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 01.04.1996 №27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації (частина перша статті 14 Федерального Закону №173-ФЗ).
Згідно із частиною другою статті 14 Федерального Закону №173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального Закону від 1 квітня 1996 року №27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.
Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі Російської Федерації від 28.12.2013р. №400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14).
Таким чином, страховий стаж за період роботи позивача з 16.03.2011 року по 03.11.2011 року у ТОВ «Агат» Магаданська область РФ та з 06.02.2012р. по 16.08.2012р., з 04.12.2012р. по 24.07.2013р., з 19.11.2013р. по 31.05.2014р., з 18.09.2014р. по 26.05.2015р., а також з 24.09.2015р. по 30.03.2016р. у ВАТ «Артіль старателів «Амур» РФ Хабаровського краю Аяно-Майського району (р-н Крайньої Півночі) відповідно до законодавства Російської Федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством Російської Федерації. При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території Російської Федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду Російської Федерації за цей період.
Проте, звертаючись до відповідачів з заявами про призначення пенсії за віком, позивач не підтвердив страховий стаж за вищевказані спірні періоди відомостями індивідуального (персоніфікованого) обліку та не надав доказів сплати страхових внесків за цей період до Пенсійного Фонду Російської Федерації. Не отримано таких відомостей і пенсійним органом за своїм запитом від 13.08.2021 року за вих.№0400-010221-8/108249 до Управління Пенсійного фонду РФ по Хабаровському краю, бо у наданих останнім довідках АТ «Артіль старателів «Амур» від 15.10.2021 року №77 та від 15.11.2021 року №125 така інформація відсутня.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 16.03.2011 року по 03.11.2011 року у ТОВ «Агат» Магаданська область РФ та з 06.02.2012р. по 16.08.2012р., з 04.12.2012р. по 24.07.2013р., з 19.11.2013р. по 31.05.2014р., з 18.09.2014р. по 26.05.2015р., а також з 24.09.2015р. по 30.03.2016р. у ВАТ «Артіль старателів «Амур» РФ Хабаровського краю Аяно-Майського району (р-н Крайньої Півночі), та, відповідно, про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021р. у справі №360/4129/20.
Щодо вимог позивача про зарахування до його страхового стажу періоду роботи у районах Крайньої Півночі з 03.11.1986р. по 01.01.1991р. у пільговому обчисленні з розрахунку один рік за півтора року, суд зазначає таке.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10 листопада 1967 року.
Пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
При цьому відповідно до абз.2 п.п.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Згідно з пунктом 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на підставах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами. Тобто для пільгового обчислення страхового стажу передбачена можливість надавати вказані документи за вибором особи.
Відповідно до статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19 січня 1993 року при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодовують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення, згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).
З наведеного слідує, що вказана Тимчасова угода надає громадянам сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.
Проте, ні в зазначеній Тимчасовій угоді від 15 січня 1993 року, ні в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, не передбачено пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в прирівняних місцевостях після 01 січня 1991 року й нормами Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Правову позицію аналогічного змісту викладено Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі №676/7065/14-а, від 18 листопада 2021 року у справі №348/1366/17, від 08 липня 2021 року у справі №459/2778/16-а, від 30 травня 2019 року у справі №348/2974/14-а, від 28 листопада 2019 року у справі №348/400/17.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960р. №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 р. зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 р. - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Пунктом 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967р. «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, який дає право на отримання пільг, які передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з п`яти до трьох років».
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, яка затверджена Постановою Президії ВЦСПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин:
1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях;
2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
Ненадання трудового договору, так само як і його відсутність, не є підставою для позбавлення пільг особам, які працювали в районах крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, в тому числі щодо пільгового зарахування періодів їх роботи на Крайній Півночі при розрахунку стажу.
Посилання відповідача на те, що для пільгового розрахунку трудового стажу на роботі в районах Крайньої Півночі необхідно подання саме строкового трудового договору, суперечить вимогам чинного законодавства.
Жодна з наведених вище правових норм не визначає строковий трудовий договір як єдиний документ, що підтверджує право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі.
Таким чином, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі №554/1723/17, від 21.08.2019р. у справі №750/1717/16-а, від 07.06.2018р. у справі №173/637/17, від 03.07.2018р. у справі №302/662/17-а, від 25.09.2018р. у справі №554/1723/17.
Як встановлено судом, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_4 ОСОБА_1 працював на Білібінській автобазі:
03.11.1986 року прийнятий водієм різних марок автомобілей (наказ №160 від 31.10.1986 року);
06.05.1987 року переведений водієм автомобіля Белаз-540 (наказ 54 від 06.05.1987 року);
02.11.1987 року - переведений водієм автомобіля різних марок 3 класу (наказ 54к від 03.11.1987 року);
01.02.1990 року присвоєно кваліфікація водія 2 класу (наказ 4к від 07.02.1990 року)
17.10.1990 року звільнений з роботи в пордяку певедення у Білібінське АКП п.5 ст 29 КЗпП (наказ №153 від 17.10.1990 року).
В подальшому, ОСОБА_1 працював на Білібінському автотранспортному підприємстві Магаданського територіальної відомості автомобільного транспорту «Магаданавтотранс»:
18.10.1990 року прийнятий водієм 2 класу автомобіля КАМАЗ-5410 (наказ 117-к від 18.10.1990 року);
25.12.1992 року надано 1 клас водія (наказ 222 від 25.12.1992 року);
13.04.1994 року Білібінське АТП ТО «Магаданавтотранс» перереєстровано у муніципальне Білібінське пасажирське автотранспортне підприємство (наказ №38 від 13.04.1994 року);
18.08.1994 року переведений водієм 1 класу на пасажирські перевезення на автомобілі марки ЛАЗ (наказ 79/к від 18.08.1994 року);
11.06.1996 року звільнений за власним бажанням ст. 31 КЗпП (у зв`язку із зміною місця проживання) (наказ 11/к від 26.02.1996 року).
Суд звертає увагу не те, що вірність чи достовірність вказаних записів у трудовій книжці сторонами не оспорюється та не спростовується. Також, відповідачами не заперечується сам факт роботи позивача у спірних періодах в районах Крайньої Півночі.
Так, вивчивши засвідчені позивачем копії сторінок його трудової книжки судом не виявлено виправлень, неточностей чи суперечливих записів, які б унеможливлювали встановлення факту трудового стажу, у тому числі з пільговим обчисленням строку.
Крім цього, позивачем пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії надавалися й інші докази про підтвердження цього страхового стажу, які містяться в матеріалах справи, зокрема:
- довідка Виробничого територіального об`єднання автомобільного транспорту «Північносхідзолототранс» «Білібінська автобаза» від 05.03.1996 року за вих.№66, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно працював в Білібінській автобазі, об`єднання «Північносхідзолото» Магаданської області /район Крайньої півночі/ ВАвТ «Білавто» Чукотського автономного округу за період з 03.11.1986 року (наказ №160 від 31.10.1986 року) по 17.10.1990 року (наказ №153 від 17.10.1990 року) у якості водія різних марок автомобіля; при цьому у цій довідці також зазначено, що вказаний період роботи у відповідності до Закону державних пенсій у рф, зараховуються у 1.5 розмірі;
- довідка Муніципального Білібінського пасажирського автотранспортного підприємства від 01.03.1996 року за вих.№22/97, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно працював в муніципальному Білібінському пасажирському автотранспортному підприємстві в районах Крайньої Півночі з 18.10.1990 року (наказ 117-к від 18.10.1990 року) по 11.06.1996 року (наказ 11/к від 26.02.1996 року); при цьому у цій довідці також зазначено, що вказаний період роботи дає право на отримання пенсії за віком та інвалідності і зараховується в 1.5 розмірі.
Також, як встановлено судом, у відповідь на запит ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 13.08.2021 року за вих.№0400-010221-8/108249 Управлінням пенсійного фонду РФ по Хабаровському краю було надано, зокрема, архівні довідки Архівного відділу Адміністрації муніципального утворення Білібінського муніципального району Чукотського автономного округу від 15.11.2021р. №04-04-02/С-341-с/2, №04-04-02/С-341-з/1, №04-04-02/С-341-3/2 про періоди роботи, займані посади та заробітну плату позивача за час роботи в Білібінській автобазі, об`єднання «Північносхідзолото» Магаданської області /район Крайньої півночі/ ВАвТ «Білавто`Чукотського автономного округу за період з 03.11.1986 року по 17.10.1990 року та в муніципальному Білібінському пасажирському автотранспортному підприємстві в районах Крайньої Півночі з 18.10.1990 року по 11.06.1996 року, виданих на підставі особових рахунків.
При цьому, вищевказані підприємства, на яких працював позивач, знаходились в м. Білібіно Магаданської області.
Відповідно до Переліку районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на які поширюється дія Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року та від 26 вересня 1967 року про пільги для осіб, працюючих в цих районах та місцевостях, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 10 листопада 1967 року № 1029, уся Магаданська область територіально відноситься до місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Крім того, відповідно до архівної довідки Архівного відділу Адміністрації муніципального утворення Білібінського муніципального району Чукотського автономного округу від 15.11.2021р. №04-04-02/С-341-с/2 Чукотський автономний округ, який до 1992 року входив у склад Магаданської області, відповідно до Закону РФ від 17.07.1992р. №3056-1 «Про безпосереднє включення Чукотського АО до складу Російської Федерації» виділено зі складу Магаданської області і вся територія Чукотського автономного округу відноситься до районів Крайньої Півночі (постанова Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967р. №1029), де передбачено ряд пенсійних пільг; до складу Чукотського автономного округу до 01.01.2009р. належав, зокрема, Білібінський район (центр м. Білібіно).
За наведених обставин, періоди роботи позивача у районах Крайньої Півночі, з 03.11.1986 року по 01.01.1991 року, окрім записів у трудовій книжці позивача, також належним чином підтверджений довідками, уточнюючими періоди роботи, необхідних для призначення трудової пенсії.
Інших документів на підтвердження вказаного трудового стажу позивачем не надавалося, а відповідачем не витребувалося у роботодавця чи іншої уповноваженої на підтвердження стажу установи. Відомості щодо інших отриманих відповідачем документів у підтвердження чи спростування вказаного стажу із пільговим строком обчислення відсутні в поданих матеріалах пенсійної справи.
Згідно з відомостями пенсійної справи позивача періоди його роботи у районах Крайньої Півночі, з 03.11.1986 року по 01.01.1991 року, включені до стажу роботи в одинарному розмірі (кратність 1), що відповідачами визнається.
Враховуючи відомості трудової книжки та довідок, що підтверджують стаж роботи та отримувані пільги під час роботи позивача в районах Крайньої Півночі, є достатні підстави для зарахування позивачу до пільгового трудового стажу періоду роботи з 03.11.1986 року по 01.01.1991 року, із розрахунку за кожний рік - один рік і шість місяців.
Посилання відповідачів на те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, суд вважає помилковим з огляду на приписи п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції закону чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з яким пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Тобто, з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка, або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Отже, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
За таких обставин, відмова відповідачів у зарахуванні періодів роботи позивача з 03.11.1986 року по 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі, у пільговому обчисленні, виходячи з розрахунку один рік за один рік і шість місяців, з посиланням на відсутність трудового договору є протиправною та такою, що не ґрунтується на вимогах закону.
Щодо доводів відповідача-2 відносно того, що підстави для обчислення стажу роботи позивача із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) відсутні, оскільки така пільга відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», має статус додаткової пільги і стосується лише працівників, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, водночас, як зазначалося вище, відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, яка затверджена Постановою Президії ВЦСПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
При цьому вищенаведена норма Інструкції №530/П-28, поширюючи встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» пільги на всіх робочих і службовців (в тому числі місцевих жителів і інших осіб, прийнятих на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, не передбачив будь-якого виключення з таких пільг (окремих статей вказаних Указів), отже, передбачена пунктом «д» статті 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» пільга також поширена і на місцевих жителів, які працювали в державних, кооперативних і громадських підприємствах, установах, організаціях, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Таким чином, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування періоду роботи позивача з 03.11.1986 року по 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців, а не як помилково зазначив позивач один рік за півтора.
При цьому, з метою поновлення порушеного права позивача щодо пільгового обчислення його страхового стажу за період роботи з 03.11.1986 року по 01.01.1991 року в районах Крайньої Півночі, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи в районах Крайньої Півночі, з 03.11.1986р. по 01.01.1991р. у пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік шість місяців страхового стажу.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 01.09.2021р., суд зазначає наступне.
Як слідує з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На час розгляду справи пенсія ще не призначена і остаточний вірний обрахунок страхового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону №1058-IV, пенсійним органом не проведено, відтак, останнім і не зроблено остаточного висновку про наявність/відсутність у позивача достатнього страхового стажу для призначення такої пенсії.
При цьому, призначення пенсії, в тому числі і обрахування стажу, необхідного для її призначення, за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, якщо відсутні підстави стверджувати, що у цьому випадку для прийняття рішення про призначення пенсії виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У даному випадку, прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, діяти на власний розсуд, бо останньому слід на виконання цього судового рішення здійснити новий обрахунок страхового стажу позивача із зарахуванням до нього періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі з 03.11.1986р. по 01.01.1991р. у пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи в районах Крайньої Півночі, за один рік шість місяців страхового стажу, і після остаточного обрахунку страхового стажу ОСОБА_1 визначитися із тим, чи достатньо такого стажу для призначення позивачеві пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV.
При цьому, суд також враховує, що доводи позивача відносно протиправного не зарахування пенсійними органами до страхового стажу позивача періодів його роботи з 16.03.2011р. по 03.11.2011р., з 06.02.2012р. по 16.08.2012р., з 04.12.2012р. по 24.07.2013р., з 19.11.2013р. по 31.05.2014р., з 18.09.2014р. по 26.05.2015р., з 24.09.2015р. по 30.03.2016р., не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відтак, остаточний розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , наведений ним у власній позовній заяві, також є помилковим.
За наведених обставин, підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачеві пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV з 01.09.2021 року відсутні.
Разом з тим, з метою ефективного захисту прав позивача, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України, якими передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, у даному випадку суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV, подану 12.08.2021 року, з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні, та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у загальному розмірі 1984,80грн., підлягають відшкодуванню на користь останнього пропорційно до частини задоволених позовних вимог у сумі 1323,20грн. шляхом стягнення цієї суми коштів з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова