Справа № 340/3732/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 340/3732/22
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Корсун Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року (головуючий суддя Казанчук Г.П.)

у справі №340/3732/22

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4, Військової частини НОМЕР_1

про визнання дій протиправними, визнання наказу про мобілізацію (по стройовій частині) не дійсним та зобов`язання звільнення з військової служби, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4, Військової частини НОМЕР_1 в якому просив:

- визнати дії відповідача-2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 про мобілізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 - неправомірними;

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 про мобілізацію № 114 від 12.03.2022 про мобілізацію ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України про мобілізацію № 114 від 12.03.2022 про мобілізацію ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача-3 - в/ч НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до регіону проживання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є усиновлювачем малолітньої дитини, а тому не підлягає мобілізації. Про обставини, які виключають можливість позивача бути мобілізованим, відповідачі повинні були бути обізнані, оскільки органи реєстрації актів цивільного стану зобов`язані були надати відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки інформацію про дії, що нерозривно пов`язані з військовозобов`язаним. Тобто відповідач-2 зобов`язаний був знати про факт того, що позивач не може бути мобілізований для проходження військової служби, так як має статус усиновлювача малолітньої дитини. Під час вручення повістки, на підставі якої позивача було мобілізовано, а також в ході підготовчих дії по мобілізації позивач неодноразово пояснював та надавав документальні (письмові) докази працівникам Новгородківського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо статусу, який унеможливлює проходження військової служби під час мобілізації.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у цій справі визначено вірною назву відповідача-2 - Кропивницький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, оскільки спірний наказ про мобілізацію позивача від 11.03.2022 №95 винесений ІНФОРМАЦІЯ_4, а не ІНФОРМАЦІЯ_2, якого як суб`єкта владних повноважень, станом на 11.03.2022 вже було реорганізовано.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що з боку відповідача-2 відсутня протиправна бездіяльність, невиконання органом реєстрації актів цивільного стану обов`язків щодо надання певної інформації не впливає на зміст наказу про мобілізацію, оскільки сам позивач міг надати під час мобілізаційних процедур докази, що він є батьком усиновленої дитини. Позивач до матеріалів справи не надав доказів того, що він повідомляв про вказані обставини відповідача-2. Також суд зазначив, що скасування оскаржуваного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №95 від 11.03.2022, який є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію фактом призову позивача на військову службу, не призведе до відновлення попереднього становища позивача, оскільки порядок звільнення з військової служби чітко визначений законом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. З приводу порушення судом норм процесуального права скаржник вказує про порушення судом ч.6 ст.162 КАС України, що полягає у прийнятті до уваги відзиву відповідача-2 та доданих до нього доказів, поданих суду з порушенням процесуального строку, а також ненадання позивачу строку для можливості подання відповіді на відзив.

По суті прийнятого судом рішення позивач в обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить обставини, покладені в основу позову. Скаржник наполягає, що відсутність запису в обліковій картці до військового квитка позивача даних щодо статусу дитини свідчить про бездіяльність посадових осіб органів виконавчої влади, що були зобов`язані сповістити Новгородківський військкомат. Відповідно до ст. 15 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» саме внаслідок бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягала у нездійсненні звірки з органами виконавчої влади стосовно військовозобов`язаних, що проживають на території смт. Новгородка, облікова картка не містить повних даних, що призвело до порушення прав позивача, яке виявилось у призові по мобілізації всупереч тому, що позивач не підлягає мобілізації.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на час виникнення спірних правовідносин, позивач підлягав призову на військову службу під час мобілізації тільки за його згодою і тільки за місцем проживання. Втім, позивач згоди на проходження військової служби не надавав. З оскаржуваним Наказом №114 від 12.03.2022 позивач ознайомлений не був. Про існування Наказу №95 від 11.03.2022 позивач дізнався лише після отримання відзиву відповідача-2 на адміністративний позов.

Позивач (його представник) в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання позивач повідомлений судом належним чином.

Представники відповідача-1, відповідача-2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечують, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Також за поясненням представника відповідача-2 позивач 08.04.2023 звільнений з військової служби за сімейними обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Стосовно доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права (ч.6 ст.162, ч.3 ст.163 КАС України) суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч.2 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Частина 3 статті 317 КС України містить вичерпний перелік підстав, за яких порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду. Наведені в апеляційній скарзі обставини не є законодавчо встановленими підставами для скасування рішення суду першої інстанції та такими, що призвели до неправильного вирішення справи.

По суті прийнятого рішення, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на виконання Указу Президента України №69/2022 від 14.02.2022 «Про загальну мобілізацію» наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11 березня 2022 року №95 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» ОСОБА_1 - сержанта запасу призвано на військову службу під час проведення загальної мобілізації та доставлено для проходження військової служби у Збройних Силах України до військової частини НОМЕР_3 .

За поясненнями Міністерства оборони України позивача зараховано до числа осіб для проходження військової служби на підставі наказу від 12.03.2022 № 114 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Позивача зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у відповідності до вимог ст.308 КАС України, погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ).

За приписами ч.3 ст. 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч.7 ст. 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 2 цього Положення встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається.

Відповідно до п.4 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують покладені на них завдання у взаємодії з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також з органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, установами, організаціями, вищими військовими навчальними закладами та військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти Збройних Сил та інших військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронними та розвідувальними органами, державними органами спеціального призначення з правоохоронними функціями, громадськими об`єднаннями (організаціями).

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Одним із видів військової служби відповідно до ч.6 ст.2 Закону №2232-ХІІ є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За визначенням в п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Статтею 23 цього Закону визначено перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до ст.23 вказаного Закону в редакції на час виникнення спірних правовідносин не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років (такі особи можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання)./

В спірному випадку наявні у справі докази свідчать, що позивач перебував на обліку військовозобов`язаних п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 з 16.10.2000.

В обліковій картці позивача містяться дані про одну дитину - син ОСОБА_2 , 2016 року народження без уточнення про статус позивача як усиновлювача.

В той же час згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.04.2020 у справі №40/893/20 громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є усиновлювачами малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, фактично позивач є батьком усиновленої дитини.

Відповідно до ч.4 ст.38 Закону №2232-ХІІ, на яку посилається позивач, органи реєстрації актів цивільного стану зобов`язані в семиденний строк надати відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінню або регіональним органам Служби безпеки України, відповідному підрозділу Служби зовнішньої розвідки України відомості про події та дії, що нерозривно пов`язані з призовником, військовозобов`язаним, резервістом, його батьками та членами сім`ї (дружиною (чоловіком), дітьми) та підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян (відомості про народження фізичної особи, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну прізвища, власного імені та по батькові, смерть).

Одночасно відповідно до ч.11 ст.38 Закону №2232-ХІІ призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Отже, наведеною нормою на позивача покладено обов`язок повідомити відповідача-2 про зміну у складі сім`ї та надати відповідні документи.

Втім, як правильно встановлено судом першої інстанції, жодних доказів того, що позивачем під час мобілізаційних процедурних дій була надана інформація, що він є батьком усиновленої дитини, матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи відсутні інші належні, допустимі та достовірні докази, що свідчили б про порушення відповідачем порядку проведення мобілізації щодо позивача.

Стосовно посилання позивача на ч.4 ст.38 Закону №2232-ХІІ суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що ця норма стосується обов`язків органів реєстрації актів цивільного стану і відповідна бездіяльність не впливає на зміст наказу про мобілізацію, оскільки сам позивач не був позбавлений можливості, а за змістом ч.11 ст.38 Закону №2232-ХІІ був зобов`язаний надати під час мобілізаційних процедур докази, що він є батьком усиновленої дитини.

За таких обставин відсутність у відповідача на час прийняття оскаржуваного наказу про мобілізацію ОСОБА_1 відомостей про підстави, що виключають призов позивача на військову службу, не може має наслідком визнання оскаржуваного наказу протиправним та його скасування.

Твердження позивача, що він не давав згоди на проходження військової служби, наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується, спростовуються самими діями позивача, який добровільно прибув до п`ятого відділу Кіровоградського РТЦК та СП.

Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.03.2022 №95 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині призову ОСОБА_1 у військову частину НОМЕР_3 .

Суд першої інстанції під час розгляду справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2022 року у справі №340/3732/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко