Справа № 127/12057/23
Суддя: Волошин С. В.
Дата ухвалення: 2023-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/101/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина С.В.,

за участю секретаря судового засідання Невмиваки Я.І.,

позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Дмитрійчук А.А.

представника відповідача Порхун Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 від іменні та в інтересах якого діє представник - адвокат Дмитрійчук А.А., звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №1 від 24.04.2023 про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.04.2023 начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області прийнято рішенням № 1 про примусове видворення позивача з України. Вказане рішення обґрунтоване тим, що в ході проведення заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області та управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у м. Вінниці виявлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначено в оскаржуваному рішенні, за результатами перевірок встановлено обставини, які слугували підставою для винесення рішення про примусове видворення позивача з України, а саме у відповідності до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за наявності обґрунтованих підстав вважати, що позивач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Позивач зазначає, що відповідачем у своєму рішенні не було зазначено, які саме заходи здійснювалися, та які призвели до виявлення його у м. Вінниці, оскільки позивач фактично та впродовж тривалого часу проживає у місті Вінниці та про цю обставину, як відповідачу так і управлінню стратегічних розслідувань у Вінницькій області ДСР НП України, відомо. Також позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначено, які саме наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання зазначеного рішення, а наведенні обставини, які на думку відповідача, слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 24.04.2023 про примусове видворення, вже були предметом дослідження у справі № 127/19613/21, в якій позивач оскаржував рішення посадової особи відповідача про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни. Тому позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для винесення рішення про його примусове видворення з України, які передбаченні в абзаці першому частини першої статті 30 Закону № 2952-ІХ (зі змінами від 24.02.2023) «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Позивач вказує, що наведеною статтею закону визначено перелік підстав прийняття такого рішення, а саме те, що особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення. Позивач стверджує, що визначені законом підстави для видворення позивача відсутні. За результатами розгляду справи № 127/19613/21, предметом дослідження якої були аналогічні обставини, Сьомий апеляційний адміністративний суд, своєю постановою від 29.09.2021, визнав протиправним та скасував рішення заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №14 від 23.07.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що обставини, які були встановленні при розгляді даної справи відносно позивача, мають преюдиційне значення для даної справи. Крім того, позивач зазначає, що посилання відповідача у своєму рішенні, як на обґрунтування прийнятого рішення, на отриману від управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області ДСР НП України інформацію, згідно якої РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області 28.11.2022, згідно висновку від 28.11.2022 анульовано посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 та згідно рішення УСЗН (Правобережне) ДСП ВМР від 02.03.2023 № 08/00/008/ НОМЕР_2 анульовано посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 22.05.2018 УПСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке підтверджувало призначення державної соціальної допомоги особам, які мають право на пенсію та особам з інвалідністю, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не мають правового значення для обґрунтування підстав для видворення. Позивач вважає оскаржуване рішення неправомірним і таким, що порушує його законні права та інтереси, а тому підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.04.2023, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, роз`яснено право відповідача на подання відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк.

03.05.2023 на адресу суду надійшов відзив УДМС України у Вінницькій області на адміністративний позов, в якому відповідач не визнає даний адміністративний позов, оскільки він є надуманим, а громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи на території України зобов`язаний дотримуватися норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і не зловживати своїми правами та не нехтувати обов`язками. Крім того у відзиві відповідачем зазначається, що ОСОБА_1 , за час тривалого перебування не вжив належних від нього вичерпних законних заходів стосовно своєї легалізації на території України, добровільно не виїхав за межі держави, має вплив на кримінальне середовище регіону, що становить загрозу національній безпеці та обороні України, та ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. З огляду на викладене відповідач стверджує, що рішення УДМС України у Вінницькій області відносно ОСОБА_1 про примусове видворення з України, прийнято правомірно та на підставі норм чинного законодавства. Крім того, відповідач у відзиві звертає увагу суду, що відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке введено в дію Указом Президента України від 21.05.2021 за № 203/2021, відносно ОСОБА_1 застосовано персональні санкції. Просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 41-60 )

Представник позивача Дмитрійчук А.А. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, долучила до матеріалів справи свої письмові пояснення по суті позовних вимог, які оголосила в судовому засіданні, просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позицію свого представника та просив його позов задоволити з тих підстав, що наведено у позовній заяві.

Представник відповідача Порхун Л.М. заперечувала проти задоволення позову, надала суду пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву (а.с. 41-60), зокрема, вказавши, що оспорюване рішення №1 від 24.04.2023 року є законним і скасуванню не підлягає. У своїх поясненнях посилалась на доводи відзиву на позовну заяву. На запитання представника позивача, який правовий статус на даний час має ОСОБА_1 за законодавством України, зазначила, що ОСОБА_1 є або особою без громадянства, або іноземцем (однозначно не встановлено), оскільки паспорт громадянина України, що видано на ім`я позивача, на її переконання є скасованим (визнаний недійсним). На даний час країну походження ОСОБА_1 не встановлено, як і не встановлено третю країну куди ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню, для чого вони і звернулись до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (справа № 127/11472/23), про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців, яка на даний час перебуває в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області. На запитання суду, які були правові підстави для винесення оскаржуваного рішення про примусове видворення позивача, якщо він не пройшов процедуру встановлення його особи та не пройшов відповідну ідентифікацію, представник відповідача зазначила, що оскаржуване рішення, винесено на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі №127/11427/23, якою адміністративний позов про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців було залишено без руху та запропоновано УДМС України у Вінницькій області надати відповідне рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2023 начальником відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області Віталієм Мазуром прийнято рішенням № 1 про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15-17).

Позивач вважаючи, що вказане рішення є необґрунтованим та таким, що суперечить положенням чинного законодавства, звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

При дослідженні судом оскаржуваного рішення № 1 від 24.04.2023, яке винесено посадовою особою УДМС у Вінницькій області, судом встановлено, що підставою для його прийняття стало те, що в ході проведення заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Вінницькій області та управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України у м. Вінниці було виявлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як стверджується в оскаржуваному рішенні, за результатами перевірок встановлено обставини, які слугували підставою для винесення рішення про примусове видворення з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності з вимогами частини 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 (з останніми змінами, внесеними Законом України №2952-ІХ від 24.02.2023) за наявності обґрунтованих підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Крім того, в оскаржуваному рішенні зазначено, що відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), яке введено в дію Указом Президента України від 21.05.2021 за № 203/2021, відносно ОСОБА_1 застосовано персональні санкції.

Також вказано, що належність ОСОБА_1 до громадянства України спростовується висновком службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року від 03.03.2020 за № 51/2020, затвердженим директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України ОСОБА_4 .

Згідно даного висновку паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 23.09.2016 року Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний таким, що оформлений з порушенням законодавства України та такий, який відповідно до пункту 108 Порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України, що затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 за № 320, є недійсним, та підлягає вилученню та знищенню.

Ще однією з підстав для винесення оскаржуваного рішення, згідно його мотивів, є те, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 20.07.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП в зв`язку з порушенням правил перебування в Україні іноземців та ОБГ, та застосовано до нього покарання у виді штрафу.

Крім того, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначає, що відповідно до отриманої інформації від управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області ДСР НП України, РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області 28.11.2022 при проведенні службового розслідування на предмет виявлення порушень, згідно висновку від 28.11.2022 анульовано посвідчення водія НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно рішення УСЗН (Правобережне) ДСП ВМР від 02.03.2023 №08/00/008/ НОМЕР_2 анульовано посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 22.05.2018 УПСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке підтверджувало призначення державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію та особам з інвалідністю, відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам, які мають право на пенсію та особам з інвалідністю».

Також, відповідно до відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 27.03.2023 за №6.5-4495/6-23, за наявними обліками територіальних органів Державної міграційної служби України (крім ГУ ДМС України в АР Крим, УДМС України у м. Севастополь, окремих територіях підрозділів ГУ УДМС України в Донецькій області та УДМС України у Луганській області, які тимчасово не здійснюють свої повноваження) ОСОБА_1 , з питань встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України в установленому порядку не звертався. Заяв з приводу визнання безпосередньо в Україні його особою без громадянства, сприяння у добровільному поверненні з України, документування посвідкою на тимчасове проживання, оформлення дозволу на імміграцію, оформлення посвідки на постійне проживання, захисту в Україні, не виявлено.

Крім того, оскаржуване рішення ґрунтується й на тому, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією і тією ж особою, що підтверджується проведеною перевіркою за прізвищем « ОСОБА_6 », яке раніше мав ОСОБА_1 . Вказане прізвище ним було змінено при одруженні з громадянкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим 05.07.2016 виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Вищезазначені обставини, а також те, що ОСОБА_1 , за час тривалого перебування не вжив належних від нього вичерпних законних заходів стосовно своєї легалізації на території України, добровільно не виїхав за межі держави, має вплив на кримінальне середовище регіону, що становить загрозу національній безпеці та обороні України, та ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, і стали підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За визначеннями, наведеними у п.п. 14, 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України; третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства;

Як встановлено ч. 1 ст. 26 наведеного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Абзацом 1 частини 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 ( з останніми змінами, внесеними Законом України №2952-ІХ від 24.02.2023), передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України, застосовується до іноземців та осіб без громадянства, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем/особою без громадянства в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець/особа без громадянства ухилятиметься від виконання такого рішення.

Тобто, обов`язковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення, в іншому ж випадку мають існувати обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Як встановлено ч. 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Таким чином, прийняттю рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства повинно передувати встановлення компетентним органом певних юридичних фактів та обставин, зокрема: перше наявність у особи правового статусу іноземця чи особи без громадянства; друге прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення (якщо відсутні підстави вважати, що особа буде ухилятись від його виконання); третє - ухилення особи від виїзду після прийняття рішення про повернення. Поряд з цим за будь яких обставин в наведених вище адміністративних процедурах особа, відносно якої вживаються такі заходи/приймаються такі рішення має бути однозначно ідентифікована та встановлена. Орган, який приймає рішення про примусове повернення/видворення з території України на підставі належних, допустимих, достовірних та головне достатніх доказів має встановити особу, відносно якої приймається відповідне рішення та визначити її правовий статус як іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі 127/19613/21, визнано протиправним та скасовано рішення заступника начальника Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №14 від 23.07.2021 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 (а.с. 21-24).

Вказане рішення набуло законної сили з дня його ухвалення.

В ході розгляду наведеної справи суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку оскаржуваному (попередньо прийнятому відповідачем) рішенню № 14 від 23.07.2021 про примусове повернення до країни походження ОСОБА_1 встановив, що «23.09.2016 року позивач звернувся до Святошинського РВ ГУ ДМС в м. Києві з документами, виданими на ім`я ОСОБА_5 , щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_8 » згідно паспорта громадянина України серія НОМЕР_6 , виданого Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 19.12.2011 року.

В цей же день, Святошинським РВ ГУ ДМС України в м. Києві прийнято рішення про оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 , який позивач отримав 23.09.2016 року.

В подальшому, Центральним міжрегіональним управлінням ДМС України у м. Києві та Київській області проведено службову перевірку, з якої слідує, що в інформаційній підсистемі "Недійсні документи" СІ АС У МП ДМС України наявні відомості про паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Шахтарським МВ УМВС України в Донецькій області 26.01.2006 року на ім`я ОСОБА_9 , внесений 29.07.2017 року Дрогобицьким МВ ГУ ДМС України у Львівській області має статус «недійсний документ померлої особи».

Також перевіркою встановлено, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису цивільного стану про народження ОСОБА_5 , уродженця м. Сніжне, Донецької області, Україна.

За результатами перевірки Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України 03.03.2020 складено висновок №51/2020 щодо підстав оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_1 , яким прийнято вважати паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 таким, що оформлений з порушенням законодавства України та таким, який відповідно до пункту 108 Порядку є недійсним, підлягає вилученню та знищенню.

Крім того, у п.9 Висновку зазначено, що необхідно інформувати ГУ НП України у м. Києві про використання невстановленою особою паспорта громадянина України, серії НОМЕР_4 , виданого 23.09.2016 Святошинським РВ ГУ ДМС в м. Києві на ім`я ОСОБА_1 для вирішення питання щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудового розслідування згідно ст.214 КПК України.

Висновок №51/2020 від 03.03.2020 із матеріалами перевірки направлено до ДМС України для розгляду та затвердження.

В послідуючому, 20.07.2021 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП в зв`язку з порушенням правил перебування в Україні іноземців та ОБГ, а саме-за проживання (перебування) в Україні без оформлення документів на право проживання (перебування), що є порушенням вимог ч.3 ст.3, ч.3 ст.9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року.

23.07.2021 року заступником начальника Управління - начальником відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС України у Вінницькій області Володимиром Кушніром прийнято рішення №14 про примусове повернення до країни походження або третьої країни особу без громадянства ОСОБА_1 та зобов`язано останнього покинути територію України у термін не пізніше 2 серпня 2021 року.

У вказаному рішенні, окрім посилання на матеріали перевірки, посадовою особою відповідача зазначено, що рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", затвердженого Указом Президента України від 21.05.2021 №203/2021, ОСОБА_1 внесено до списку осіб щодо яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції) за номером 672….»

За результатами розгляду наведеної вище справи суд апеляційної інстанції суд констатував, що:

1.Висновок Департаменту з питань, громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 03.03.2020 № 51/2020 та матеріали службових перевірок не можуть бути підставою для позбавлення особи громадянства та носить виключно рекомендаційний характер;

2.Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 є особою без громадянства, Єдина інформаційно аналітична система управління міграційними процесами ДМС України не містить інформації про визнання ОСОБА_1 у встановленому законом порядку особою без громадянства;

3.Апеляційний суд констатував, що приймаючи висновок від 03.03.2020 № 51/2020 (який є підставою для прийняття оскаржуваного і у цій справі рішення), посадовою особою Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві Фроловою В.В. не вчинялись будь-які заходи спрямовані на ідентифікацію цієї особи, а тому суд зазначив, що не зрозуміло яким чином встановлено, що позивач є особою без громадянства.

4.Посадовою особою ДМС не з`ясовувалося коли, чи в установленому законом порядку позивач в`їхав та який термін останній перебував на території України, країну походження позивача, до якої він підлягає поверненню.

5.Представником відповідача не надано суду ні акту вилучення, ні довідки про вилучення паспорта.

Вказані обставини, яким судом апеляційної інстанції вже надано оцінку у справі №127/19613/21, повторно стали підставою, тільки уже для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № 1 від 24.04.2023 про примусове видворення позивача з України.

Суд відзначає, що нез`ясованими ці (наведені вище) обставини залишаються і станом на час розгляду цієї справи.

Будь яких додаткових підстав для прийняття рішення № 1 від 24.04.2023, окрім тих, які вже були предметом перевірки судів у справі № 127/19613/21 у оскаржуваному рішенні не наведено.

Зазначені додаткові обставини з приводу анулювання за висновком від 28.11.2022 посвідчення водія НОМЕР_1 , що видане на ім`я ОСОБА_1 , а так само анулювання за рішенням УСЗН (Правобережне) від 02.03.2023 № 08/00/008/ НОМЕР_2 посвідчення серії НОМЕР_3 , що видане 22.05.2018 УСЗН (Лівобережне) ДСП ВМР на ім`я ОСОБА_1 , в розумінні закону, не є підставою для примусового видворення особи з території України.

Відповідно до п.1 Розділу VI Інструкції № 353/271/150 якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як вбачається з листа Управління стратегічних розслідувань Департаменту стратегічних розслідувань у Вінницькій області від 26.05.2020 № 2027/55/101/03-2020 органи національної поліції звертались до начальника Управління ДМС України у Вінницькій області Б. Наливайка з питання проведення перевірки на предмет встановлення обставини громадянином якої держави являється ОСОБА_10 (а.с. 60)

Поряд з цим матеріли справи не містять будь яких відомостей (інформації, документів), з яких би вбачалось виконання УДМС України у Вінницькій області вимог п.1 Розділу VI Інструкції № 353/271/150, при тому, що для вирішення вказаного питання на адресу вказаного органу було направлено відповідне звернення органів національної поліції.

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували громадянство особи ОСОБА_10 , так само матеріали справи не містять інформації щодо наявності у нього статусу особи без громадянства, такі обставини за результатами перевірок не встановлено.

Обставину відсутності в розпорядженні відповідача (рішення якого оскаржується) відомостей/інформації щодо правового статусу позивача як іноземця чи особи без громадянства, визнала в судовому засіданні також представник відповідача Порхун Л.М. Представник також зазначила, що така ідентифікація особи та визначення правового статусу особи мають бути проведені після розгляду Вінницьким міським судом справи № 127/11472/23, предметом якої є в тому числі надання дозволу на затримання з метою ідентифікації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

Верховний Суд у своїй постанові від 31.05.2021 у справі № 473/2320/20, розглядаючи справу з подібним предметом спору зазначив наступне.

«З аналізу положень статті 289 КАС України слідує, що визначена цією нормою процедура може бути застосована виключно до іноземців або осіб без громадянства та передбачає затримання таких осіб з примусовим поміщенням в пунктах тимчасового перебування на визначений строк. Застосовуватися такі заходи можуть у виключних випадках, зокрема, у разі вчинення порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців за умови відсутності у іноземців або осіб без громадянства документа, що дає право на виїзд з України. Ця процедура не може бути застосована до громадян України.

При цьому, розглядаючи цю категорію спорів, суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Верховний Суд зауважує, що згідно з пунктом 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно можливості обмеження права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відтак, за наведеного правового регулювання і доводів касаційної скарги, колегія суддів повинна відповісти на питання: чи можуть застосуватися до відповідача такі базові поняття як "іноземець" чи "особа без громадянства", та, відповідно, чи належить він до суб`єктів, стосовно яких за правилами статті 289 КАС України дозволено за певних умов задля досягнення легітимних цілей застосовувати такий захід як затримання особи з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців чи осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, тобто обмеження свободи такої особи.

Аналіз наведених норм Закону № 2235-ІІІ та Закону № 3773-VI у їх логічному зв`язку дозволяє дійти висновку про те, що іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особою без громадянства є особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону. Натомість, громадянином України є особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. У такому разі між фізичною особою - громадянином України і Україною виникає відповідний правовий зв`язок, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Надаючи оцінку законності рішення суду апеляційної інстанції у цій справі, (яким відмовлено у задоволенні позову) Верховний Суд прийшов до висновку, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що до відповідача не можуть бути застосовані передбачені приписами статті 289 КАС України обмеження, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідач є іноземцем або особою без громадянства. Натомість відповідачем на підтвердження того, що він є громадянином України надано відповідні докази, перелік яких наведено у пунктах 6.2., 6.3. цієї Постанови.

Колегія суддів уважає необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо неможливості встановлення особи відповідача на підставі наявних у нього документів з огляду на отримання таких на підставі паспорту, який скаржник уважає підробленим.

Верховний Суд наголосив, що адміністративний суд у межах розгляду позовної заяви про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з заходів, визначених у статті 289 КАС України не є органом, уповноваженим надавати оцінку документам на предмет їхнього підроблення. Факт підроблення документів може бути встановлено виключно у межах кримінального судочинства.

Сумніви органу Державної міграційної служби у тому, що відповідач є тією самою особою, на ім`я якої пред`являє документи, мають вирішуватися в установленій законом процедурі, та не надають органам міграційної служби достатніх підстав стверджувати, що особа є іноземцем чи особою без громадянства, до якої можливо застосувати процедуру затримання з метою ідентифікації на підставі приписів статті 289 КАС України.

З огляду на викладене суд констатує, що відповідачем, рішення якого оскаржується, суду не представлено будь яких належних та достовірних доказів з яких суд міг би встановити, що в межах кримінального провадження (належної процедури) встановлено факт підробки паспорту ОСОБА_1 , а так само не доведено (судом не встановлено) громадянином якої держави являється ОСОБА_1 (чи має правовий статус іноземця), чи можливо він являється особою без громадянства, що, в розумінні ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є необхідним та обов`язковим для прийняття рішення про примусове видворення особи з території України.

Як встановлено судом, в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває адміністративна справа № 127/11472/23 (провадження № 2-а/127/95/23) за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації для реалізації процедури видворення з території України з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на шість місяців. https://reyestr.court.gov.ua/Review/110462685.

Згідно відомостей автоматизованої системи документообігу суду, матеріали вказаної справи до суду надійшли 21.04.2023. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2023 вказаний позов залишався без руху. В наведеній ухвалі суддя, в провадженні якого перебуває справа, зазначив, що: «позовна заява не містить докази на підтвердження прийняття рішення про примусове видворення відповідача за межі України та відсутності співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації, що є обґрунтуванням підстав позову». https://reyestr.court.gov.ua/Review/110362248

Як стверджувала представник відповідача ОСОБА_11 в судовому засіданні, саме на виконання наведеної вище ухвали суду від 21.04.2023 у справі № 127/11472/23 УДМС України у Вінницькій області прийняло рішення № 1 про примусове видворення позивача з України (оскаржуване рішення).

З огляду на викладене суд зазначає, що УДМС України у Вінницькій області не надавши належної правової оцінки зазначеним в ухвалі судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі № 127/11472/23 обставинам, поза межами визначеної законом адміністративної процедури, не ідентифікувавши належним чином особу, відносно якої ухвалено оскаржуване рішення, не визначивши її правовий статус як іноземця чи особи без громадянства, винесло рішення про примусове видворення позивача з України.

Станом на час ухвалення цього рішення, рішення у справі № 127/11472/23 не ухвалено.

Таким чином відповідач, не здійснивши в належній процедурі ідентифікацію особи, (про що відповідач уже звернувся до суду з відповідним позовом) ухвалив рішення від 24.04.2023 № 1 про примусове її видворення з України, по суті стверджуючи в оскаржуваному рішенні про те, що таку ідентифікацію особи уже проведено, та таку особу ідентифіковано як ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не надаючи жодних належних та достовірних документальних підтверджень наведеній обставині. Так само відповідач, обґрунтовуючи доводи відзиву на позовну заяву не представляє суду доказів, які мали б бути здобуті відповідачем на виконання вимог п.1 Розділу VI Інструкції № 353/271/150 щодо встановлення правового статусу особи як іноземця або особи без громадянства, що отримується за результатами здійснення відповідних (в тому числі міжнародних) запитів до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця.

Тому суд констатує, що як вже було встановлено постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі № 127/19613/21, відповідними уповноваженими органами не вчинялись належні та достатні (визначені законом та підзаконними актами) заходи спрямовані на ідентифікацію цієї особи, а тому не зрозуміло яким чином встановлено, що позивач є особою без громадянства. Також в матеріали справи не міститься інформації (доказів), яка саме країна визначена країною походження ОСОБА_1 .

Якщо ОСОБА_1 не має жодного документу, який встановлює (посвідчує) його особу, то залишається незрозумілим, на підставі яких документів, орган, що прийняв оскаржуване рішення про примусове видворення його за межі території України провів його ідентифікацію як особи, відносно якої на підставі ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» може бути прийнято рішення про примусове видворення.

У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісне з принципом юридичної визначеності.

Враховуючи, що при розгляді справи № 127/19613/21 брали участь безпосередньо позивач та відповідач, тому обставини, встановленні стосовно ОСОБА_1 та які в свою чергу взяті відповідачем в основу та обґрунтування оскаржуваного рішення про примусове видворення позивача при розгляді даної справи мають преюдиційне значення, а тому факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили не підлягають доведенню в іншій справі.

Відповідно до п.п. 2,3 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони , зокрема: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Вказаним критеріям оскаржуване рішення не відповідає, оскільки прийнято воно на виконання вимог ухвали суду, а не з метою, з якою це повноваження надано та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, а саме про примусове видворення позивача як ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свій обов`язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел, необхідної для вирішення питання в першу чергу ідентифікації особи, а вже потім примусового видворення позивача, не виконав, чим порушив положення пунктів 2, 3 частини 2 статті 2 КАС України.

Окрім наведеного суд відзначає, що в оскаржуваному рішенні не наведено яка країна є країною походження особи, чи третьою країною, куди слід видворити особу, що є наслідком нереалізації відповідачем процедури ідентифікації особи, в тому числі і шляхом здійснення відповідних запитів, що в свою чергу робить оскаржуване рішення таким, яке неможливо буде виконати.

Таким чином, на переконання суду, рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №1 від 24.04.2023 про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно скасувати, з огляду на його передчасність, неповноту, а як наслідок необґрунтованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, з урахуванням задоволення позову, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 90, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №1 від 24.04.2023 про примусове видворення з України ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку впродовж десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, місце знаходження: м. Вінниця, вул. Пирогова, 4, .

Повний текст рішення суду складений 05.05.2023.

Суддя: