Справа № 640/17340/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в місті Києві щодо не здійснення за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з урахуванням 100% суми підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в місті Києві здійснити за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням 100% суми підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не здійснив перерахунок та виплату пенсії з 05.03.2019 пенсії з урахуванням 100% підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року. Зазначив, що постанова КМУ від 14.08.2019 року №804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» всупереч вимогам статті 22 Конституції України, частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», змінює умови і норми пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в м. Києві щодо виплати ОСОБА_1 з 05.03.2019 до 04.09.2019 75 відсотків суми підвищення пенсії.

Зобов`язано Головне управління ПФУ в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 до 04.09.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Крім того, судом присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ в місті Києві на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині, що стосується відмови зобов`язати Головне управління ПФУ в м. Києві здійснити виплату позивачу не отриманих сум підвищення пенсії з урахуванням 100% суми підвищення пенсії за період з 04.09.2019 по 31.12.2019, а також в частині зменшення розміру судових витрат, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Наголошує, що за своїм змістом норми постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 №804 суперечать положенням акту вищої юридичної сили, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу апелянт зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн є неринковим та не відповідає умовам надання адвокатських послуг.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження з 12 квітня 2023 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З 01.01.2018 року Головним управління ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача відповідно до постанови КМУ від 21.02.2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", без врахування надбавки за службу в умовах режимних обмежень, надбавки за особливості проходження військової служби, премії, з врахуванням вимог постанови КМУ №103 розмір пенсії до виплати визначався до 01.01.2020 р. у відсотках підвищення.

Як вбачається з розрахунку пенсії за вислугу років на 01.01.2019 по пенсійній справі №, підвищення перерахованої пенсії позивачу нараховане та виплачене у таких розмірах: за 2018 - 50%, за 2019 - 75%, за 2020 - 100%.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо здійснення позивачу за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 перерахунку та виплати пенсії з урахуванням 100% суми підвищення перерахованої пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 804 від 14.08.2019 набрала законної сили 04.09.2019 та є чинною, отже обмеження у виплаті 100 відсотків перерахованої пенсії, встановлені Кабінетом Міністрів України, не передбачалися лише з 05.03.2019 по 04.09.2019 включно.

Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №103, відповідно до пункту 1 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до Постанови КМУ №704.

Відповідно до пункту 2 Постанови №103 виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах:

з 01 січня 2018 року - 50 відсотків;

з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків;

з 01 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

З матерів справи вбачається, що з 01 січня 2018 року ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії відповідно до Постанови №103.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам звільнених з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Тобто, вказане рішення, відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набрало законної сили з 05 березня 2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у рішенні від 06 серпня 2019 року у зразковій справі №160/3586/19 (провадження № Пз/9901/12/19).

Отже, з 05 березня 2019 року у позивача виникло право на отримання пенсії у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії.

Після втрати чинності пунктів 1, 2 постанови № 103, тобто з 05.03.2019, відповідач не мав правових підстав для продовження виплати підвищення до пенсії у розмірі 75 % суми підвищення пенсії.

Поряд з цим, така підстава знов виникла 04.09.2019 року - з моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" № 804 від 14.08.2019, якою установлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 р. з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи не повинен був застосовувати положення Постанови №804, оскільки зазначену постанову рішенням суду визнано протиправною та нечинною, колегія суддів зазначає наступне.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду від 23.01.2020 у справі № 640/19133/19 визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» неправомірними, визнано постанову Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» протиправною та нечинною повністю. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2020 року залишено без змін.

Відповідно до норм ч. 2 т. 255 КАС України, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.01.2020 набрало законної сили 31.03.2020.

Отже, оскільки в період з 04.09.2019 по 31.12.2019, вказана постанова Кабінету Міністрів України була чинною, відповідач діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачені законодавством та була застосована відповідачем на законних підставах.

З огляду на те, що Постанова №804 набрала чинності 04.09.2019, виплата позивачу пенсії в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії є безпідставною у період з 05.03.2019 по 03.09.2019 (включно).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги з 04.09.2019 по 31.12.2019 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач протиправних дій при виплаті позивачу підвищення до пенсії на підставі Постанови №804 не вчиняв, а сама постанова визнана нечинною у 2020 році.

З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині періоду, протягом якого ГУ ПФУ в м. Києві повинно було здійснювати перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження суми підвищення, а саме - з 05.03.2019 по 03.09.2019 включно.

Такий висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.04.2021 у справі № 560/2720/19, від 19.08.2021 у справі №640/5451/20, від 27.09.2021 у справі №640/13217/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.

Щодо здійснення розподілу витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у постанові від 03.11.2021 у справі № 320/5284/19 Верховний Суд підкреслив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Так, позовні вимоги позивача задоволено частково, отже в даному випадку, колегія суддів вважає, що правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 450,00 грн (50% від фактичного підтверджених понесених витрат на правничу допомогу в сумі 4900,00 грн).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 липня 2022 року по справі № 640/28690/20.

Таким чином, враховуючи категорію складності цієї справи (малозначна та типова щодо частини задоволених позовних вимог), необґрунтованість частини заявлених позовних вимог, усталену судову практику щодо спірних правовідносин, а також очевидне, у розрізі фактичних обставин цієї справи, завищення кількості часу, витраченого адвокатом на підготовку позовної заяви, колегія суддів зазначає, що розмір витрат на правову допомогу, які позивач просив компенсувати, не є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, у зв`язку з чим правильно обмежити належний до присудження її розмір до 2 450,00 грн.

Відповідно до вимог п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року змінити, виклавши другий, третій та п`ятий абзаци резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо виплати ОСОБА_1 з 05.03.2019 до 03.09.2019 75 відсотків суми підвищення пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 до 03.09.2019 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) 2 450 (дві тисячі чотириста п`ятдесят) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко