Справа № 200/9660/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року справа №200/9660/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Усенко Т.І.,

представника позивача Краснопьорової О.С.,

представника відповідача Захарченка В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча» та Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відокремлений підрозділ Державної податкової служби України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року по справі №200/9660/21 (суддя І інстанції Хохленков О.В., повний текст складено 24 грудня 2021 р. у м.Слов`янськ Донецької області) за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені нарахованої на суму заборгованості, -

УСТАНОВИВ:

Позивач 28.07.2021р. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість за січень 2016 рік в розмірі 502 985,00 грн. та пені нарахованої на суму заборгованості 310100,59 грн..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області на користь приватного акціонерного товариства «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча» заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за листопад 2014 року в розмірі 502985 (п`ятсот дві тисячі дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач вважає, що факт нарахування пені нерозривно пов`язаний з фактом існування заборгованості, а тому їх нарахування і виплата є похідним зобов`язанням від основного - відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідачем висловлено згоду з висновками суду першої інстанції та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в цій частині - без змін.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням в частині задоволених вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема, на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Відповідач вважає помилковим висновок суду, що позовні вимоги про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені пред`явлені в межах встановленого строку. За загальним правилом ч.2 ст.122 КАС України строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідач наголошує на тому, що днем, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав є 07 березня 2017р., а тому строк звернення до суду сплинув 07 березня 2020р.. Позивач звернувся до суду з позовом 28 липня 2021р., тобто з порушенням строку. Доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем не наведено.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційних скарг, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2016 року від 22.02.2016р., у якій був зроблений розрахунок суми бюджетного відшкодування і заявлено про повернення суми бюджетної заборгованості шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок підприємства в розмірі 207590311 грн.

Позивачем 22.02.2016 р. також була подана відповідна заява про повернення суми бюджетного відшкодування в розмірі 207590311 грн. на рахунок у банку.

Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів проведено камеральну перевірку ПРАТ «ММК ІМ. ІЛЛІЧА» за результатом проведеної камеральної перевірки було складено акт № 121/28-03-40/00191129 від 21.03.2016 року було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.04.2016 року, яким визначена сума завищення бюджетного відшкодування в сумі 502 985,00 грн. та нараховані (фінансові) штрафні санкції в сумі 251 493,00 грн..

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем у судовому порядку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2016 р. по справі № 805/2847/16-а податкове повідомлення-рішення №000064000 від 14.04.2016 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість визнано протиправним та скасовано.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017р. по справі № 805/2847/16-а апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2016 р. по справі № 805/2847/16-а - без змін.

Постановою Верховного суду від 07 березня 2020 року по справі №805/2847/16-а касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС залишено без задоволення. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2016р. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017р. у справі залишено без змін.

Сума бюджетного відшкодування на поточний рахунок позивача не надходила.

30.06.2021 року позивач звернувся до відповідачів з заявою № 33/102 та 07.09.2021 року із заявою № 33/133 з проханням здійснити бюджетне відшкодування за січень 2016р., відповіді на які позивачем не отримано.

Позивачем було заявлено клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити строки звернення до суду. В обґрунтування заяви позивач зазначав, що враховуючи триваючий характер правопорушення щодо невідшкодування податку на додану вартість та законодавчі зміни процедури бюджетного відшкодування ПДВ, строк звернення до суду з вимогами про стягнення з Державного бюджету України бюджетного відшкодування з ПДВ позивачем не пропущений. Отже, оскільки пропуск строку звернення до суду позивачем у даному випадку обумовлений обставинами, які об`єктивно не залежали від позивача, такий пропуск зумовлено причинами, що є поважними у розумінні КАС України. Також вважає, що у спірних правовідносинах має місце триваюча протиправна бездіяльність. Натомість, залишення позову без розгляду фактично призведе до легалізації триваючої протиправної бездіяльності держави в особі відповідних органів. При цьому, відповідна бездіяльність допускалась в період, коли існувала різна судова практика щодо способу захисту порушеного права. Крім того, позивач звертає увагу на правовий висновок, викладений Верховним судом у постанові від 26.11.2020р. у справі №500/2486/19 за яким зміна сталої судової практики, яка відбувалася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах. При розгляді заяви про поновлення строку звернення до суду позивач просить застосувати висновки, викладені в постанові Верховного суду від 01 квітня 2021р по справі №280/4453/18.

Позивач також наголошував на тому, що в червні 2021р. він звертався до відповідачів із заявою в якій просив відобразити інформацію в Реєстрі заяв про повернення бюджетного відшкодування за спірною декларацією. Однак, на дату звернення до суду з позовом відповіді не отримано. Позивач зазначає, що про порушення своїх прав дізнався у 2021році. Таким чином, він звернувся до суду в межах встановленого строку.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року визнано неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, та запропоновано надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на інші поважні причини пропуску такого строку із наданням відповідних доказів.

26.04.2023р. представником позивача подано ще одне клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що з дати набрання чинності рішенням у справі №805/2847/16-а позивач правомірно очікував завершення процедури касаційного оскарження, але на цей час припадав перехідний період з реформування Верховного Суду.

В 2018-2019 роках розпочалось стрімке падіння цін та попиту на металопродукцію, подорожчанням сировинних ресурсів, та кризою банківською системи, через що вже в 2019р. підприємство зазнало суттєвих збитків.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020р. по всій території України був встановлений карантин з подальшим його продовженням. На території Донецької області з 18 жовтня було встановлено червоний рівень епідемічної небезпеки. Був прийнятий наказ №220 від 18.03.2020р. «Про організацію роботи окремих працівників в умовах карантину та введені для них дистанційного режиму роботи».

Отже, на день звернення позивача до суду з позовом діяв карантин, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19», який на теперішний час не завершився.

Також позивач наголошує на тому, що 30.06.2021р. він звертався до відповідача із заявою №33/102 з проханням здійснити відшкодування, відповіді на яке не отримано до сьогоднішнього дня, а тому вважає, що звернувся до суду з позовом в межах встановленого строку.

Позивач також зазначає, що через неузгодженість законодавства, непослідовність судової практики право позивача на мирне володіння майном (отримання бюджетного відшкодування) належним чином захищено не було.

Лише з 12 лютого 2019р. після прийняття ВП ВС постанови у справі №826/7380/15 судова практика повернулась до можливості стягнення відшкодування ПДВ безпосередньо з державного бюджету.

Також посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 640/14864/16-а щодо триваючого характеру правопорушення.

Зміна судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду.

Вирішуючи обґрунтованість клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) процесуальні строки звернення до суду є обов`язковою складовою процедури її ініціації (частина перша статті 122 КАС України). Тривалість такого строку та початок відліку є його обов`язковими елементами, які визначаються залежно від предмета судового оскарження та обраного позивачем способу захисту порушеного права.

За загальним правилом, визначеним частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Процесуальним наслідком пропущення строків звернення до адміністративного суду стаття 123 КАС України передбачає повернення позову чи залишення його без розгляду (залежно від стадії виявлення судом факту пропуску).

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок яких відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Для цілей розгляду судом термінових спорів у статті 270 КАС визначено, що днем бездіяльності є останній день встановленого законом строку, в який мало бути вчинено дію або прийнято рішення (частина четверта цієї статті).

Колегія суддів враховує, що спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування в певних випадках та захисту прав учасників податкових відносин є Податковий кодекс України, який в тому числі регулює і питання порядку здійснення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

За визначенням, наведеним у підпунктах 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній станом на час узгодження заборгованості бюджету), бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Законом №1797-VІІІ у підпункті 14.1.18 слова і цифру "у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу" було виключено.

Пунктом 200.12 статті 200 ПК України (тут і далі - в редакції, чинній до 1 січня 2017 року) визначено, що контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Як передбачено положеннями пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з ПДВ протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 ПК України нараховується пеня.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 ПК України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми. Отже, у даній справі після спливу останнього дня, встановленого законодавством для зарахування на рахунок позивача узгодженої суми відшкодування ПДВ, останній мав дізнатися про порушення свої прав та виникнення підстав для вжиття заходів по їх захисту із обранням відповідного способу.

Таким чином, законодавцем надано платнику податків можливість захистити своє право шляхом оскарження не тільки рішення контролюючого органу, а й шляхом оскарження дії чи бездіяльності контролюючого органу.

Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду суд враховує практику Верховного Суду з цього питання, який тривалий час виходив з того, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 ПК України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.

Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податкового боргу та пені на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення заборгованості з бюджету та пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.

Палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла аналогічного правового висновку та у постанові від 14 березня 2019 року (справа №822/553/17) вказала, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Відтак, і вимоги щодо стягнення заборгованості з бюджету, і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої на весь час невиконання суб`єктом владних повноважень встановленого законом обов`язку можуть бути пред`явлені у межах 1095-денного строку, після спливу якого правовідносини стають стабільними.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника (абзац другий пункту 200.15 статті 200 ПК України).

Відшкодування узгоджених сум ПДВ, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування ПДВ в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування ПДВ, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2019 року (справа №826/7380/15) дійшла правового висновку, що за відсутності належного правого механізму відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного прав є стягнення з Державного бюджету України через відповідне ГУ ДКС України на користь товариства заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

Водночас, на переконання колегії суддів, праву платника податків на отримання відповідних сум бюджетного відшкодування та пені кореспондує обов`язок останнього із своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав у разі їх порушення контролюючим органом та наміру їх захистити. Право на звернення до суду не може бути реалізованим у будь-який невизначений час після його виникнення.

Законом встановлено строк давності, за збігом якого вимоги щодо суми податкового зобов`язання як не сплаченої, так і надміру сплаченої чи такої, що підлягає відшкодуванню, у податковому правовідношенні припиняються. Аналогічний підхід до застосування положень статті 102 ПК України в частині встановлення темпоральних меж права платника ПДВ на повернення бюджетного відшкодування викладено і в постанові Верховного Суду від 3 грудня 2020 року (справа №1340/4394/18).

Зміна правового регулювання механізму бюджетного відшкодування ПДВ шляхом запровадження ведення Реєстру та Тимчасового реєстру, на переконання колегії суддів, не може вважатись ні підставою для зупинення перебігу строків давності для вимоги про стягнення, ні початком для відліку строку, встановленого статтею 102 ПК України.

Впродовж розгляду справи позивач, окрім доводів про зміну законодавства з повернення бюджетного відшкодування з ПДВ, не навів жодних поважних причин, які перешкоджали йому звернутись до суду з позовом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 січня 2023 року в справі №140/1770/19 визнала помилковими висновки судів попередніх інстанцій про триваючий характер порушення прав позивача та про відсутність механізму отримання зазначеного відшкодування за наслідками відображення відомостей щодо позивача в Тимчасовому реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (починаючи з пункту 81 постанови), а також дійшла висновку про те, що платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (пункт 102).

Окремо в пункті 106 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для забезпечення узгодженості судової практики з висновком, викладеним у цій постанові, під час вирішення тотожних спорів слід враховувати наведені висновки щодо застосування норм права незалежно від того, чи перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладено правову позицію, від якої Велика Палата Верховного Суду відступила в цій справі.

Аналогічний висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2023 року в справі № 803/1149/18, а також у постанові Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі 360/4040/21.

Право на отримання бюджетного відшкодування у платника ПДВ виникає щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 56.18 статті 56 ПК при зверненні платника податків до суду щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно частин третьої, п`ятої статті 254 КАС (в редакції, чинній до 15.12.2017) у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Суми бюджетного відшкодування, щодо повернення яких позивач заявив позовні вимоги, набули статусу узгоджених в день набрання законної сили ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017р. по справі №805/2847/16-а.

Відтак, після набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника (абзац другий пункту 200.15 статті 200 ПК України).

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Колегія суддів вважає, що початком перебігу строку звернення до суду у спірних правовідносинах є набуття статусу бюджетної заборгованості невідшкодованих сум ПДВ, тобто наступний день, який слідує за датою закінчення строку, визначеного п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України, та з якого фактично і розпочинається нарахування такої пені.

28 березня 2017 року Вищим адміністративним судом України було прийнято ухвалу у справі №805/2847/16-а, відтак, до вказаної дати контролюючий орган отримав копію ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017р. по справі №805/2847/16-а, тому станом на 06.03.2017р. сума 502 985,00 грн. вже набула статусу бюджетної заборгованості і контролюючий орган повинен був відобразити в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування за спірною декларацією, не пізніше 28.03.2017р., а орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у свою чергу, не пізніше 04.04.2017 року здійснити бюджетне відшкодування, що не було здійснено відповідачами.

Відтак, посилання позивача на те, що він дізнався про порушення своїх прав у 2021 року не заслуговують на увагу.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення бюджетного відшкодування та пені 28 липня 2021р. тобто, як з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України, так і за межами 1095 днів, - строку звернення до суду, який було визначено судовою практикою, наведеною вище.

При цьому доводи про незастосування строку звернення до суду з мотивів «триваючого правопорушення», з чим погодився суд першої інстанції, є необґрунтованими, про що зазначено вище в цій постанові апеляційного суду, в тому числі, з урахуванням практики Верховного Суду, що підлягає застосуванню до спірних тотожних правовідносин.

Необхідність застосування строків звернення до суду з подібними позовами викладена в численних рішеннях Верховного Суду, зокрема, наведених вище в цій постанові, в тому числі, палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.03.2019 (справа №822/553/17), при цьому час ухвалення постанов з таким змістом є більш пізнім, ніж судові рішення, на які послався суд першої інстанції (наприклад, постанови від 22 грудня 2021 року в справі № 360/2526/20, від 30 листопада 2021 року в справі № 280/2868/20, від 3 листопада 2021 року у справі № 0340/1409/18).

Посилання на постанову Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №640/14864/16-а (щодо триваючого характеру правопорушення) не заслуговують на увагу, оскільки постановою від 31 березня 2021 року в справі № 240/12017/19 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків, викладених, в тому числі, і в цій постанові (п.43).

Щодо доводів позивача про те, що розгляд справи № 805/2847/16-а було завершено 07.03.2020р. після прийняття постанови Верховного суду від 07 березня 2020 року, колегія суддів зазначає, що згідно частин третьої, п`ятої статті 254 КАС (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Суми бюджетного відшкодування, щодо повернення яких позивач заявив позовні вимоги, набули статусу узгоджених в день набрання законної сили ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017р. по справі №805/2847/16-а.

При цьому, наявність касаційного провадження не змінює дати, з якої позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Отже, на спірні правовідносини не можуть впливати фактори, пов`язані із реформування Верховного Суду.

Пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, в редакції Закону № 731-IX, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Отже, саме лише посилання на факт запровадження карантинних заходів без зазначення обставин, що безпосередньо пов`язанні з карантином та об`єктивно вилинули на пропуск строку, не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду.

Позивач не вказав жодних обмежень, встановлених у зв`язку із запровадженням карантину, які б перешкоджали йому звернутися до суду з позовом у встановлений частиною першою статті 122 КАС строк.

Як встановлено судом, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення бюджетного відшкодування та пені 28 липня 2021р. тобто, як з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України, так і за межами 1095 днів, - строку звернення до суду, який було визначено судовою практикою, наведеною вище, зокрема, постановою від 14 березня 2019 року в справі №822/553/17 Палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

З урахуванням цього не можуть бути визнані поважними причини пропуску строку звернення до суду з посиланням на те, що зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах.

Посилання позивача на фінансові результати діяльності підприємства також не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на можливість звернення до суду.

Отже, підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, визнаються апеляційним судом неповажними.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цими позовними вимогами та належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, колегія суддів вказує на відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

Частиною 3 статті 123 КАС України встановлено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Положеннями пункту 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Як було вказано вище, частиною третьою статті 123 КАС України встановлено обов`язок суду застосувати процесуальні наслідки пропуску строку на звернення до суду у разі визнання причин такого пропуску неповажними, у вигляді залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року по справі №200/9660/21 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року по справі №200/9660/21 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду 21 грудня 2021 року по справі №200/9660/21 - скасувати.

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Маріупольській металургійний комбінат імені Ілліча» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровської області про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та пені нарахованої на суму заборгованості - залишити без розгляду.

Повне судове рішення - 04 травня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко