Справа № 380/7368/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/7368/22 пров. № А/857/2738/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.

представники позивача: Кравчук П.І., Тарновецький С.В.

представники відповідача: Івасечко Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Дочірнього підприємства «Латориця» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» та Львівської митниці на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі № 380/7368/22 за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «Латориця» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» до Львівської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Сподарик Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення не зазначено,

дата складання повного тексту рішення 16.01.2023, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява дочірнього підприємства «Латориця» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» (далі позивач, ДП «Латориця») до Львівської митниці (далі апелянт, відповідач), в якому просить суд визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці №КТ-UA2-2022 від 18.04.2022 про визначення коду товару.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано рішення Львівської митниці №КТ-UA-2022 від 18.04.2022 про визначення коду товару. Стягнуто з Львівської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь дочірнього підприємства «Латориця» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» судовий збір в сумі 2481,00 гривень.

05.01.2023 за вх.№1037 від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат від 25.12.2022. Просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ДП «Латориця» ТзОВ «Торгова група «Тиса» 16989,30 гривень витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, а також 51200 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з Львівської за рахунок бюджетних асигнувань на користь дочірнього підприємства «Латориця» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса» понесені судові витрати в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 копійок. В іншій частині у задоволенні заяви представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду Львівська митниця оскаржила його в апеляційному порядку (апеляційна скарга від 26.01.2023). Зазначає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в стягненні з Львівської митниці на користь позивача 16989,30 грн., пов`язаних із проведенням експертизи, однак категорично не погоджується із стягненням за рахунок бюджетних асигнувань відповідача правової допомоги в розмірі 5000,00 грн..

Не зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судом не зазначено, які доводи він врахував, а які відхилив.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що розмір витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом наданих послуг.

Також із вказаним додатковим рішенням від 16.01.2023 не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку (апеляційна скарга від 24.02.2023).

У поданій апеляційній скуарзі зазначив, що обґрунтовуючи зменшення розміру витрат на правничу допомогу в 10 разів, суд першої інстанції вказав на відкладення судових засідань з ініціативи позивача, а також на невідповідність цих витрат критеріям розумності та реальності. Апелянт звертау єувагу суду апеляційної інставгції на те, що згідно з актом виконаних робіт від 20.12.2022 позивач просив стягнути на його користь вартість безпосередньої участі адвоката не у всіх підготовчих (судових) засіданнях, що призначались судом, а лише в 6 засіданнях, які повноцінно відбулися. Отже аргументи суду про численні відкладення з ініціативи позивача є необґрунтовані. Невідповідність фіксованої частини гонорару складності справи суд першої інстанції також оцінив помилково.

Також позивач не погоджується із відмовою у відшкодуванні витрат на проведення судової експертизи, оскільки параграф 6 Глави 5 Кодексу адміністративного судочинства України не диференціює висновків експерта за доказовим значенням, а також можливістю компенсації їхньої вартості, в залежності від ініціатора.

03.03.2023 від Львівської митниці надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення.

Зазначив, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, суд з огляду на предмет спору, обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із критеріїв розумності, пропорційності, співмірності все ж стягнув з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача 5000,00 грн.

Договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідач вважає, що заявлена до відшкодування вартість наданих послуг не підлягає задоволенню (залишок нестягнутої за додатковим рішенням вартості правової допомоги 46200,00 грн та вартості проведеної експертизи 16989,30 грн), зокрема, через не співмірність заявлених до відшкодування витрат із наданою правовою допомогою та складністю справи.

Зауважив, що такі послуги як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, визначених предметом договору, збирання доказів, правовий аналіз наявних у справі процесуальних документів, узгодження правової позиції з клієнтом виокремлення адвокатом аналізу матеріалів справи та збір доказів як самостійних адвокатських послуг, є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з підготовки позовної заяви для подання до суду.

Крім того, така послуга як моніторинг рішень в Єдиному реєстрі судових рішень та вивчення правових позицій Верховного Суду у подібних категоріях справ Клієнту не потрібна, це потрібно адвокату з метою надання послуги консультації чи роз`яснення, для подальшого формування правової позиції адвокатом у судах чи інших державних органах. Клієнт платить гроші за захист адвокатом порушених його прав, а не за навчання та саморозвиток адвоката. Написання позовної заяви не вимагало значної юридичної і технічної роботи для такого високого розміру гонорару.

Вважає, що суд першої інстанції вірно вказав про те, що предмет спору у цій категорії справи не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність процесуальних документів не є важким.

Також вважає, що судом першої інстанції правильно зауважено про те, що у Єдиному реєстрі судових рішень оприлюднено численна кількість судових рішень схожих предметів спорів та аналогічними мотивами тим, що мають місце у даному випадку, що значно спростило роботу адвоката.

Вважає суму гонорару значно завищеною.

Також відповідач вказав, що адвокат не надав доказів чому сума 3200,00 грн/засідання є саме такою і звідки він бере участь у 6-ти засіданнях, при цьому подавав суду клопотання про їх відкладення, чим затягував судовий розгляд справи.

Крім того, стягнення з відповідача витрат на проведення експертизи відповідач також вважає безпідставним, оскільки залучення експерта до участі у справі, внаслідок чого можливим є відшкодування відповідних витрат, не ототожнюється із проведенням експертизи за власною ініціативою, а тому не є пов`язаними з розглядом справи.

23.03.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 та на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023.

Зокрема представник позивача зазначив, що згідно з актом виконання робіт від 20.12.2022 позивач просив стягнути на його користь вартість безпосередньої участі адвоката не у всіх підготовчих (судових) засіданнях, що призначались судом, а лише у 6-ти засіданнях, які повноцінно відбулись і не відкладалися з ініціативи позивача.

Невідповідність фіксованої частини гонорару складності справи відповідача також оцінює помилково.

Спершу справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін. 19.05.2022 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, мотивоване складністю справи і неможливістю її вирішення без проведення повноцінних судових засідань.

У межах цієї справи представник позивача повинен був надати правову оцінку та висловити свою позицію за результатами аналізу документів відповідача: відзиву, клопотання від 21.06.2022, додаткових пояснень від 28.09.2022, додаткових пояснень від 12.12.2022, заперечення від 29.12.2022.

Представник позивача готував до суду адміністративний позов, заяву про проведення експертизи, заяву про дозвіл на огляд експертом товару, клопотання про долучення висновку експертизи і лісо товарознавчого дослідження, клопотання про доручення виробничих стандартів, переклад первинних документів.

З метою обґрунтування своєї позиції представник позивача повинен був дослідити значну кількість попередніх експортних операцій підприємства. Цей фактор враховано при ухваленні судового рішення по суті. Відтак твердження суду про один епізод експорту і простоту спірної операції є необґрунтованим.

Вважає, що не було жодних підстав відмовляти у стягненні на користь позивача судових витрат.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи із такого.

За змістом ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно із ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

За правилами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат представником позивача до заяви надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.04.2022, ордер на надання правничої (правової) допомоги) серії ВС №1141364 від 06.05.2022, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №522 від 10.05.2011, копію рахунку за оплату товарознавчої експертизи, копію супровідного листа Львівського НДІСЕ, рахунки на оплату за надання правової допомоги згідно договору від 20.04.2022 б/н від 20.04.2022 та від 20.12.2022, копію платіжного доручення №659 від 29.04.2022, копію акту виконаних робіт від 20.12.2022.

Так, між позивачем (клієнт) та адвокатським об`єднанням «Мицик, Кравчук і Партнери»» (виконавець) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 20.04.2022.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з п. 1.2 договору, правовою допомогою в розумінні цього договору є представництво у справі про визнання протиправним і скасування рішення про визначення коду товару від 18.04.2022.

Відповідно до п. 3.1 договору, правова допомога, передбачена предметом цього договору, оплачується клієнтом виконавцю шляхом внесення фіксованого гонорару розмірі 32000 гривень за участь в справі в суді першої інстанції. Окрім того, клієнт оплачує виконавцю вартість безпосередньої участі у підготовчих/судових засіданнях із розрахунку 3200 гривень за кожне засідання.

Згідно з п. 3.2, гонорар сплачується клієнтом в момент підписання договору або протягом 3 календарних днів з дня отримання рахунку. Рахунок передається будь-яким прийнятним для сторін способом, в тому числі поштовим, електронним, факсимільним зв`язком тощо. У випадку, якщо клієнт своєчасно не вносить оплату за договором, виконавець має право зупинити надання правової допомоги.

Згідно п. 3.4, надання виконавцем послуг та прийняття їх замовником підтверджується підписаними сторонами актами виконаних робіт. В разі не підписання акту виконаних робіт протягом трьох днів з дня вручення без письмових зауважень такий акт автоматично вважається підписаним. Акт передається будь-яким прийнятним для сторін способом, в тому числі поштовим, електронним, факсимільним зв`язком тощо.

Відповідно до п. 6.6 договору, даний договір діє з моменту його підписання до повного виконання сторонами його умов.

Відповідно до акту виконаних робіт від 20.12.2022, виконавцем в інтересах клієнта у справі про визнання протиправним і скасування рішення про визначення коду товару від 18.04.2022, надавалися такі послуги, а саме:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, визначених предметом договору про надання правової допомоги;

- правовий аналіз наявних у справі процесуальних документів;

- узгодження правової позиції з клієнтом;

- збирання доказів;

- моніторинг рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень та вивчення правових позицій Верховного Суду у подібних категоріях справ;

- складання позовної заяви;

- складання заяви про проведення експертизи у Львівському НДІСЕ МЮ України;

- складання заяви до Львівської митниці про надання дозволу на огляд експертом товару;

- складання клопотання про долучення доказів;

- безпосереднє представництво в суді.

Вартість виконаної роботи складає 51200 гривень.

Відповідно до копії платіжного доручення №659 від 29.04.2022 позивачем сплачено адвокату 32000,00 гривень за надання правової підтримки згідно рахунку віл 20.04.2022.

Крім цього, відповідно до рахунку від 20.12.2022 позивач повинен сплатити 19200,00 гривень за надання правової допомоги згідно договору від 20.04.2022 (участь в судових засіданнях).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1ст. 1 вищевказаного закону).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18 вказав, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У пункті 269 цього рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18, від 19 грудня 2019 у справі № 520/1849/19, від 22 грудня 2020 року у справі № 520/8489/19 та від 11 лютого 2021 року у справі № 520/9115/19.

Дослідивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виходячи із критеріїв, визначених КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами немайнового характеру, а тому вірним є висновок суду про необхідність розумного обмеження розміру витрат на правничу допомогу адвоката та відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 5000,00 грн..

Щодо стягнення з Львівської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань витрат пов`язаних із проведенням експертизи у розмірі 16989,30 грн. слід зазначити наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС).

Відповідно до ч. 2 ст. 68 КАС України експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи.

Згідно з ч. 3 ст. 101 КАС України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частиною 2 ст. 102 КАС України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 КАС України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що судова експертиза може проводитись як на підставі рішення суду, так і за ініціативою сторін процесу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в межах даної справи замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача, а відтак вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку,

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги Дочірнього підприємства «Латориця» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса», Львівської митниці слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Дочірнього підприємства «Латориця» Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Тиса», Львівської митниці залишити без задоволення.

Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2023 року у справі № 380/7368/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 04 травня 2023 року