Справа № 120/1977/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 травня 2023 р. Справа № 120/1977/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сало Павло Ігорович, розглянувши в місті Вінниці у письмовому провадженні питання про залишення без руху позовної заяви на стадії судового розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про:

- визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2010-2012 рр.

- зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком, призначеної з 01.03.2013 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2010-2012 рр., та розпочати виплату перерахованої пенсії з дня ухвалення судом відповідного рішення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2010-2012 рр. відповідно до положень ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом від 23.07.2021 за № 7466-6750/Ф-02/8-0200/21 відповідач повідомив, що згідно із ст. 45 Закону № 1058-IV при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Також відповідач зазначив, що якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Оскільки позивачу вперше призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-XII, то при переході на пенсію за віком застосувати середню заробітну плату за попередні три календарні роки (2010-2012) законних підстав немає.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача у перерахунку йому пенсії за віком з дня її призначення 01.03.2013 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2010-2012 рр., а тому за захистом своїх прав та інтересів вирішив звернутися до суду.

Ухвалою суду від 07.03.2023 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому, серед іншого, відповідач просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду з підстав пропущення позивачем без поважних причин строку звернення до суду. Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк звернення до адміністративного суду із цим позовом, оскільки звертаючись до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії за віком ще у 2017 році, позивач вже тоді знав, що його пенсія обчислювалась та виплачувалась без застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2010-2012 рр.

Вирішуючи заявлене клопотання та надаючи оцінку питанню щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Щодо відліку строку звернення до адміністративного суду, то суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Відтак при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Позивач заявив позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови позивачу у здійснені перерахунку пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2010-2012 рр. та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком, призначеної з 01.03.2013 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2010-2012 рр., та розпочати виплату перерахованої пенсії з дня ухвалення судом відповідного рішення.

Тобто фактично позивач оскаржує дії щодо незастосування відповідачем під час призначення позивачу 01.03.2013 пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні за 2010-2012 рр. та просить зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати йому пенсії із застосуванням такого показника з дня ухвалення судом рішення.

Втім, як встановлено судом під час розгляду справи та підтверджується наявними у ній доказами, зокрема листом від 08.12.2017 за № 310/Ф-1, починаючи з 01.10.2017 пенсія позивача перерахована та виплачується із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 рр.

Звідси випливає, що в межах розгляду цієї справи спірним періодом, на який може поширюватися позовна вимога про перерахунок пенсії позивача із врахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2010-2012 рр., є період з 01.03.2013, тобто з дати призначення пенсії, до 30.09.2017, тобто до дати, після якої було проведено перерахунок пенсії позивача та застосовано показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 рр.

З огляду на вищезазначений спірний період, очевидним є істотне пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

При судом встановлено, що про порушення своїх прав у спірних правовідносинах у зв`язку із застосуванням при призначенні пенсії середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік позивач фактично дізнався ще з листа-відповіді Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 08.12.2017 за № 310/Ф-1 "Щодо застосування середньої заробітної плати", в якому позивача чітко поінформовано, що з 06.03.2013 йому призначено пенсію за віком, розрахунок якої проводився із середньої заробітної плати в Україні за 2007 рік в сумі 1197,91 грн.

Крім того, зі змісту листа відповідача від 23.07.2021 № 7466-6750/Ф-02/8-0200/21 вбачається, що позивач повторно звертався до пенсійного органу за наданням інформації та відповідач вказав на те, що для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2010-2012 рр., з якої сплачено страхові внески, законні підстави відсутні.

З наведеного слідує, що про порушення своїх прав та інтересів позивач щонайпізніше довідався у 2018 році, після отримання листа від 08.12.2017 за № 310/Ф-1, однак звернувся до суду лище 02.03.2023 (згідно з штампом на поштовому конверті про направлення позовної заяви до суду), тобто із значним пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Суд зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02.03.2020 у справі № 420/4352/19, від 13.04.2020 у справі № 520/11334/18, від 17.09.2020 у справі № 186/1881/19, від 06.11.2020 у справі № 826/14116/18.

При цьому суд опосередковано застосовує правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду (далі Судова палата) від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Так, у вказаній постанові Судова палата відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Тому отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Відтак Судова палата погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Судом встановлено, що позивач ще у 2017 році дізнався про те, що його пенсія за віком ймовірно розрахована без дотримання вимог пенсійного законодавства та із застосуванням инеправильного показника середньої заробітної плати, у зв`язку з чим 27.11.2017 звернувся до пенсійного органу із заявою з метою виправлення порушення, допущеного під час призначення та нарахування пенсії.

У відповідь на вказане звернення позивач отримав лист від 08.12.2017 за № 310/Ф-1 із роз`ясненням щодо застосованого показника середньої заробітної плати.

Подібні роз`яснення були надані позивачеві пошвторно на його звернення від 29.06.2021 листом Головного управління від 23.07.2021 за № 7466-6750/Ф-02/8-0200/21.

Отже, позивач не міг не знати, що відповідачем при призначенні пенсії застосований показник середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік, з чим позивач не погоджується і у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом, але з істотним пропущенням встановленого законом шестимісчного строку.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, однак не додав до позовної заяви клопотання про його поновлення та докази поважності причин його пропуску, як це передбачено положеннями частини шостої статті 161 КАС України.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У відповідності до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що вирішення судом питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропущення строку звернення до адміністративного суду можливе лише за результатами розгляду клопотання позивача про поновлення такого строку (або у випадку, якщо позивач не заявить такого клопотання) і виключно в тому разі, якщо суд дійде висновку, що зазначені позивачем причин пропуску строку звернення до суду не є поважними.

На це додатково вказують положення п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, якими встановлено повноваження суду щодо залишення позовної заяви без розгляду саме з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України.

Таким чином, оскільки невідповідність позовної заяви вимогам ч. 6 ст. 161 КАС України виявлена судом після відкриття провадження у справі, позовну заяву ОСОБА_1 належить залишити без руху на стадії судового розгляду.

Водночас суд звертає увагу на те, що наслідки невиконання позивачем вимог цієї ухвали визначені у п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, згідно з яким суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 КАС України, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 161, 169, 240, 256, 293, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

2. Встановити позивачу 10-денний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, виявлених під час розгляду справи по суті, шляхом подання до суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та надання суду доказів поважності причин його пропуску.

3. Копію ухвали надіслати позивачу для виконання, а відповідачу для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 02.05.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович