Справа № 200/5011/22
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року справа №200/5011/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 р. у справі № 200/5011/22 (головуючий І інстанції Загацька Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

28 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з вимогами: визнати незаконним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.09.2022 № щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб та скасувати його; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб з 22.05.2021 з виплатою заборгованості, яка утворилася з 22.05.2021.

Позов обґрунтовував тим, що має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (після звільнення зі служби в поліції, що відбулося з 21.05.2021).

Після захисту та відновлення його порушених прав рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 в справі №200/8162/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022, на виконання вказаного судового рішення Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформило та направило до відповідача необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Проте відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні йому пенсії.

Вважав, що відповідачем порушено його право на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 р. у справі № 200/5011/22 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.09.2022 № щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб з 22.05.2021. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що умовою для отримання пенсії за вислугу років є наявність календарної вислуги років До такої вислуги зарахування стажу у пільговому обчисленні не передбачено. Оскільки у позивача календарна вислуга є меншою ніж передбачена законом, права на пенсію за вислугу років позивач не має.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,є громадянином України.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій від 24 червня 2016 року № 7/І/V/223 та посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим ГУНП в Донецькій області.

Як убачається з витягу з наказу по особовому складу від 21 травня 2021 року № 292 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з 21 травня 2021 року за п. 7 частини першої статті 77 Закону України Про національну поліцію (за власним бажанням). Вислуга років на 21 травня 2021 року у календарному обчисленні складає: 17 років 06 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні 25 років 07 місяців 26 днів.

Відповідно до довідки від 12 квітня 2021 року, виданої інспектором СКЗ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області, до вислуги років ОСОБА_1 у календарному та пільговому обчисленні увійшли періоди проходження служби безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, та вислуга років на службі у календарному обчисленні згідно з розрахунком на 12 квітня 2021 року становить 17 років 05 місяців 11 днів; у пільговому обчисленні (без урахування вислуги у календарному обчисленні) 08 років 01 місяць 06 днів; вислуга років у пільговому обчисленні 25 років 06 місяців 17 днів.

02 червня 2021 року позивач звернувся до ГУНП в Донецькій області із заявою, в якій просив оформити та направити необхідні документи до відповідного органу Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби.

11 червня 2021 року сектор з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області листом № П-89/34/01-2021 відмовив позивачу у підготовці та направленні до пенсійного органу пакету документів для призначення пенсії у зв`язку з тим, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років з огляду на недостатню кількість календарної вислуги років.

Листом від 02.06.2021 року Д-81/34/01-2021 в задоволенні заяви було відмовлено з посиланням на те, що він не набув право на таку пенсію.

Вказані обставини встановленні рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.09.2021 в справі № 200/8162/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 та набрало законної сили, яким позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задоволено: визнано незаконними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у оформленні та направленні до відповідних органів Пенсійного фонду заяви та документів необхідних для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформити та направити до відповідних органів Пенсійного фонду заяву від 02 червня 2021 року та документи необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.

На виконання вказаного судового рішення Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформило та направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заяву позивача та необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 08.09.2022 № в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю: - необхідної календарної вислуги років, що передбачена п. а ст. 12 вказаного Закону; - страхового стажу, що передбачений п. б ст. 12 цього Закону та недосягненням заявником 45-річного віку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.102 Закону України Про Національну поліцію пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Пунктом б ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Статтею 1 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб передбачені такі види пенсії за цим Законом: довічна пенсія за вислугу років; пенсія по інвалідності; пенсія в разі втрати годувальника.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності (ч. 2 ст. 1 Закону).

Умови призначення пенсій за вислугу років передбачені ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 вказаного Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.

Статтею 171 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей.

Пунктом 3 цієї Постанови визначені випадки зарахування на пільгових умовах певних періодів до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови (до яких належав позивач).

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року в справі № 805/3923/18-а, де Суд дійшов висновку про те, що, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів від 17.07.1992 №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Верховний Суд також зазначив, що є необґрунтованим висновок про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, і звернув увагу на необхідності врахування норм підзаконних нормативно-правових актів при обчисленні вислуги років для призначення пенсії.

Верховний Суд в постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 підтримав правову позицію, що викладена у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 №393.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи з положень до п.п. 1, 7, 12 (з урахуванням додатку №2 до п. 12) Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, проведення розрахунку вислуги років належить до повноважень уповноважених структурних підрозділів відповідних органів, де особа проходила службу та була звільнена з посади. Розрахунок вислуги років на пенсію складається за матеріалами особової справи та зазначається в поданні про призначення пенсії, які разом з іншими документами направляються до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

З розрахунку вислуги років позивача, що наведений в наказі про звільнення та в інших поданих до відповідача документах, вбачається, що позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії на підставі п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Проте, у нього наявний відповідний пільговий стаж відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 №393.

З огляду на наведене із зарахуванням на пільгових умовах такого часу проходження служби, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Вищезазначений висновок суду ґрунтується на аналогічному правовому висновку Верховного Суду, що викладений в постановах від 03.03.2021 в справі № 805/3923/18-а, від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.

Вказані положення законодавства залишилися поза увагою суб`єкта владних повноважень, що призвело до неправомірної відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до п. б ст. 50 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, яка визначає строки призначення пенсій, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Статтею 50 вказаного Закону також визначено, що пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією (останній абз. ст. 50).

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд виходить з наступних міркувань.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Відтак, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95). При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі №2а-204/12).

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову шляхом, який гарантував би повне їх відновлення.

Враховуючи наведене оскаржене рішення органу Пенсійного фонду України підлягає визнанню протиправним та скасуванню із зобов`язанням відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п.а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з 22.05.2021.

Щодо похідних позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії, яка утворилася з 22.05.2021, то суд вважає їх передчасними, оскільки пенсія позивачу ще не призначена, і, відповідно, вона ще не нарахована, тому заборгованість по ній утворитися не могла.

Доказів того, що після призначення та, відповідно, нарахування позивачу пенсії будуть порушені пенсійні права позивача, до суду не подано.

Захист непорушених прав на майбутнє, про що просила позивач в цій частині, не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 р. у справі № 200/5011/22 - залишити без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 р. у справі № 200/5011/22 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 02 травня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко