Справа № 420/5477/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5477/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі - відповідач, ТУ ДСА України в Миколаївській області), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди з 19 липня 2022 року;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 19 липня 2022 року по дату винесення судом рішення по суті спору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2022 року позивач мобілізований до лав Збройних Сил України і по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом голови Центрального районного сулу міста Миколаєва за №23-о/с від 28.03.2022 позивача увільнено від виконання посадових обов`язків судді Центрального районного суду міста Миколаєва на час мобілізації з 16.03.2022 року. Наказом в.о. голови Центрального районного суду міста Миколаєва № 31о/д від 19.07.2022 припинено нарахування середнього заробітку на час мобілізації з 19.07.2022 року. 21.02.2023 за вих. №7/1-204/23 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації у Миколаївській області надано відповідь на звернення про виплату суддівської винагороди, з якої вбачається, що позивачу припинено нарахування середнього заробітку на час мобілізації з 19.07.2022 у зв`язку з набранням чинності 19.07.2022 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким було внесені зміни до статті 119 КЗпП України.

Вважає таку бездіяльність відповідача, яка полягає у не виплаті суддівської винагороди з 19.07.2022 протиправною та такою, що не ґрунтується на вимогах Конституції України та закону, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У зв`язку із зверненням до суду з адміністративним позовом, який не відповідає вимогам процесуального законодавства, ухвалою суду від 22.03.2023 вказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Позивач ухвалу суду виконав, недоліки позову усунув.

Ухвалою від 31.01.2023 провадження у справі відкрито та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18.04.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що наказом Центрального районного суду №31-о/д від 19.07.2022 року за підписом в.о. голови суду позивачу з 19.07.2022 року припинено нарахування середнього заробітку, як судді Центрального районного суду м. Миколаєва у зв`язку із мобілізацією. З 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким було внесено зміни до Кодексу законів про працю України. Зокрема в частині 3 статті 119 Кодексу законів про працю України замінено слова зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на зберігаються місце роботи і посада.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» прийнятий Верховною Радою України 01.07.2022, набрав чинності 19.07.2022, отже саме з 19.07.2022 частина 3 статті 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На цей час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року №2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання, а, в свою чергу, виплата середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювала особа на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється по 18.07.2022 року включно, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, Указом Президента України Про призначення судців №320/2020 від 14.08.2020 ОСОБА_1 призначено суддею Центрального районного суду міста Миколаєва.

Наказом в.о. голови Центрального районного суду м, Миколаєва № 59-о/с від 01.09.2020 року позивача зараховано до штату Центрального районного суду міста Миколаєва з 01.09.2020.

16.03.2022 року позивач мобілізований до лав Збройних Сил України та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом, в.о.голови Центрального районного суду міста Миколаєва № 31-о/д від 19.07.2022 припинено нарахування середнього заробітку на час мобілізації з 19.07.2022.

02.02.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, передбаченої ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На заяву від 02.02.2023 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області листом від 21.02.2023 № 7/1-204/23 повідомило, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» прийнятий Верховною Радою України 01.07.2022, набрав чинності 19.07.2022, отже саме з 19.07.2022 частина 3 статті 119 КЗпП України діє в наступній редакцій: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Оскільки вищезазначений Закон не має зворотної дії в часі, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку зберігається включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом.

Не погоджуючись із тим, що йому не нараховано та не виплачено суддівську винагороду з 19.07.2022, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виключно законами України визначається судоустрій, судочинство, статус суддів (п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно із статтею 4 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

В силу ч.1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Отже, розмір суддівської винагороди, у тому числі, будь-які його обмеження, визначаються виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Судом встановлено, що з 19.07.2022 позивачу не виплачується суддівська винагорода.

Така невиплата пов`язана із набранням 19.07.2022 чинності Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин".

До набрання чинності вказаним нормативно-правим актом, частина 3 статті 119 Кодексу законів про працю України мала наступну редакцію: «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України від 01.07.2022 № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" до у частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України внесено зміни, а саме слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".

Тобто, внесеними змінами законодавець позбавив працівників права на збереження середнього заробітку, у випадках передбачених ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України.

Натомість, суд зазначає, що вказані законодавчі приписи не поширюють свою дію на виплату суддівської винагороди.

При нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди з 19.07.2022 відповідач мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», приписи якого є спеціальними у межах спірних правовідносин та мають відповідний пріоритет у застосуванні.

Припинення виплати судової винагороди не можуть бути застосовані іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки з 19.07.2022 позивачу не нараховано та не виплачено суддівську винагороду, суд вважає, що в межах спірних правовідносин наявна протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права суд виходить із такого.

Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду на 1 січня календарного року становить 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Згідно із частиною 4 статтею 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Беручи до уваги вищевикладене, суд зазначає, що функції розпорядника бюджетних коштів відносно Центрального районного суду м. Миколаєва здійснюються територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Миколаївській області.

У зв`язку з чим, належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача в межах спірних правовідносин є саме зобов`язання територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області нарахувати та виплатити суддівську винагороду за період з 19.07.2022 по 04.05.2023.

Посилання відповідача на судове рішення у справі №400/3799/22 є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що досліджувані у межах справи №400/3799/22 правовідносини стосуються нарахування та виплати середнього заробітку.

Натомість, у даному випадку, спірним є питання щодо нарахування та виплати суддівської винагороди.

Поняття «середній заробіток» та «суддівська винагорода» є різними за своєю суттю, а порядок їх нарахування врегульовано різними законодавчими актами.

У межах спірних правовідносин, право на отримання суддівської винагороди не залежить від середнього заробітку та не нівелюється обставинами, які установлено в справі №400/3799/22.

Отже, установлені в судових рішеннях у справі №400/3799/22 обставини не є преюдиційними.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди з 19.07.2022 року.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (54001, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 14, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суддівську винагороду за період з 19.07.2022 року по 04.05.2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний