Справа № 120/17795/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

02 травня 2023 р. Справа № 120/17795/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Панасюк Вікторії Вікторівни,

стягувача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Рішенням суду зобов`язано Державну фіскальну службу України підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Вказане судове рішення 16 червня 2022 року набрало законної сили, у зв`язку із чим судом видано виконавчий лист № 120/17795/21-а.

20 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити судовий контроль за виконанням рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року шляхом зобов`язання Державну фіскальну службу України подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задоволено та зобов`язано Державну фіскальну службу України подати до 24 листопада 2022 року звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі № 120/17795/21-а в частині направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області документів, необхідних для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Іншою ухвалою суду від 25 листопада 2022 року з метою вирішення питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, призначено судове засідання.

За наслідками розгляду питання про накладення штрафу судом 30 січня 2023 року постановлено ухвалу, якою накладено на керівника Державної фіскальної служби України штраф за невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі № 120/17795/21-а в розмірі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень. Цією ухвалою стягнуто половину суми штрафу на користь ОСОБА_1 , а іншу половину - до Державного бюджету України. Також цією ж ухвалою встановлено Державній фіскальній службі України новий строк для подання звіту про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі № 120/17795/21-а та зобов`язано подати такий до 28 лютого 2023 року.

Копія ухвали від 30 січня 2023 направлялася на адресу Державної фіскальної служби України, що зазначена у позовній заяві (така адреса є місцезнаходженням юридичної особи згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Проте до суду повернувся поштовий конверт із зазначенням причин невручення - "адресат відсутній за вказаною адресою" (на поштовому конверті поставлено відмітку про відсутність особи за адресою місцезнаходження із зазначенням дати 20 лютого 2023 року).

Днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5 частини 6 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак днем вручення відповідачеві копії ухвали від 30 січня 2023 року слід вважати 20 лютого 2023 року.

Незважаючи на викладене, відповідач так і не виконав вимог ухвали суду від 30 січня 2023 року та не подав звіт про виконання судового рішення.

З метою вирішення питання про накладення штрафу призначено судове засідання на 05 квітня 2023 року, про що постановлено ухвалу від 06 березня 2023 року.

В ході судового засідання, що мало місце 05 квітня 2023 року судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою відкладено розгляд питання про накладення штрафу на 02 травня 2023 року.

Під час судового засідання, що відбулось 02 травня 2023 року, стягувач повідомив, що боржником дотепер не виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі № 120/17795/21-а, адже Державною фіскальною службою України так і не направлено до пенсійного органу документи, необхідні для призначення йому пенсії за вислугу років. Крім того, стягувач зазначив, що вчинення примусових виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа № 120/17795/21-а також не призвело до позитивного результату. За таких обставин заявник наполягав на застосуванні штрафних санкцій до керівника Державної фіскальної служби України як до особи, відповідальної за виконання судового рішення у подвійному розмірі.

Представник Державної фіскальної служби України в судове засідання не з`явився.

При цьому на адресу боржника надсилалася повістка про виклик в судове засідання на 02 травня 2023 року.

Однак до суду повернувся поштовий конверт із зазначенням причин невручення поштової кореспонденції "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частини 11 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, слід вважати, що Державній фіскальній службі України повістка про виклик вручена належним чином, а тому представник боржника обізнаний про дату, час та місце розгляду питання про накладення штрафу.

Відповідно до частини 4 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

За таких обставин суд дійшов висновку розгляд питання щодо накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень здійснювати за відсутності боржника.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Подібні за змістом приписи містяться і у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Як унормовано статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також у рішенні від 26 червня 2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статтей 3, 8, частини 1 та 2 статті 55, частини 1 та 2 статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що відповідно до усталеного прецедентного права пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання судового рішення має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, слідує однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії задля організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частини 2 статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною 3 статті 382 КАС України, половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Таким чином, у разі неподання суб`єктом владних повноважень у встановлений судом строк звіту про виконання судового рішення, яке набрало законної сили, або за наслідками розгляду такого звіту суд має право накласти на керівника такого суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, розглядаючи питання про накладення штрафу, необхідно встановити, що рішення не виконано повністю або в частині, з`ясувати причини невиконання судового рішення, встановити особу, що відповідальна за виконання рішення суду. Якщо під час судового розгляду цього питання буде встановлено, що посадова особа або орган, відповідальні за виконання рішення, діяли добросовісно, фактично виконали рішення суду, то саме лише неподання звіту не містить складу правопорушення, за яке можлива юридична відповідальність у вигляді штрафу.

Так, вперше накладаючи на керівника Державної фіскальної служби України штраф за невиконання судового рішення, суд дійшов висновку про невиконання останнім рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі № 120/17795/21-а без поважних на те причин, а тому, окрім накладення штрафу, з урахуванням приписів частини 7 статті 382 КАС України вирішив встановити новий строк для його виконання.

Проте Державною фіскальною службою України так і не виконано рішення суду в наданий строк та не повідомлено про причини його невиконання.

Відповідно до частини 7 статті 382 КАС України сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідач неодноразово повідомлявся про необхідність виконання судового рішення, проте рішення суду так і залишилось невиконаним, тому суд вважає за необхідне накласти на керівника Державної фіскальної служби України штраф в сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за повторне невиконання рішення суду, стягнувши половину суми штрафу на користь ОСОБА_1 , іншу частину до Державного бюджету України.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено, що в 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 2684 гривні, з 1 липня - 2600 гривень.

Таким чином, розмір накладеного на керівника Державної фіскальної служби України штрафу становить 107360 гривень (2684 гривень х 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), половину якого в сумі 53680 гривень слід стягнути на користь позивача, а іншу половину у розмірі 53680 гривень - до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 14, 248, 256, 294, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Накласти на керівника Державної фіскальної служби України штраф за повторне невиконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2022 року у справі № 120/17795/21-а в розмірі 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень.

Стягнути половину суми штрафу в розмірі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень на користь ОСОБА_1 .

Стягнути половину суми штрафу в розмірі 53680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень до Державного бюджету України.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович