Справа № 120/1720/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 р. Справа № 120/1720/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Мурафської сільської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

22.02.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Мурафської сільської ради про:

- визнання протиправним рішення 24 сесії 8 скликання Мурафської сільської ради № 917 щодо відмови у задоволенні заяви позивача від 17.03.2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :01:003:0158, яка розташована на території Мурафськовї сільської ради за межами населеного пункту села Юхимівка Жмеринського району Вінницької області, у власність позивача для ведення особистого селянського господарства;

- зобов`язання відповідача після закінчення воєнного стану в Україні повторно розглянути заяву позивача щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :01:003:0158, яка розташована на території Мурафськовї сільської ради за межами населеного пункту села Юхимівка Жмеринського району Вінницької області, у власність позивача для ведення особистого селянського господарства.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 17.03.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :01:003:0158, але рішенням 9 сесії 8 скликання від 19.08.2021 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено. Відтак за захистом своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі № 120/5423/22 визнано протиправним та скасовано рішення 9 сесії 8 скликання Мурафської сільської ради, зафіксоване у протоколі пленарного засідання ради від 19.08.2021, про відмову у затвердженні ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за кадастровим номером :01:003:0158, яка розташована на території Мурафської сільської ради за межами населеного пункту села Юхимівка Жмеринського району Вінницької області. Зобов`язано Мурафську сільську раду, з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за кадастровим номером :01:003:0158, яка розташована на території Мурафської сільської ради за межами населеного пункту села Юхимівка Жмеринського району Вінницької області, та прийняти в межах своєї компетенції мотивоване рішення.

Надалі, після звернення до відповідача із адвокатським запитом від 28.12.2022 за № 49, в якому представник позивача просив повідомити про те, чому вищевказане рішення суду не виконується, відповідач листом від 05.01.2023 за № 06-07-18 надав витяг з рішення 24 сесії 8 скликання Мурафської сільської ради від 08.11.2022 № 917 "Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою згідно рішення суду". Зі змісту витягу з рішення вбачається, що позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, кадастровий номер :01:003:0158, з посиланням на положення пунктів 27, 28 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України.

Позивач із зазначеним рішенням не погоджується та вважає його протиправним.

Ухвалою суду від 27.02.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні).

17.03.2022 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечує щодо повторного розгляду заяви позивача про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :01:003:0158, після закінчення воєнного стану.

Інших заяв по суті від сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що 17.03.2020 позивач ОСОБА_1 вперше звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га, кадастровий номер :01:003:0158.

Рішенням 9 сесії 8 скликання від 19.08.2021 Мурафської сільської ради у задоволенні вказаної заяви було відмовлено.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі № 120/5423/22 визнано протиправним та скасовано рішення 9 сесії 8 скликання Мурафської сільської ради, зафіксоване у протоколі пленарного засідання ради від 19.08.2021, про відмову у затвердженні ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за кадастровим номером :01:003:0158, яка розташована на території Мурафської сільської ради за межами населеного пункту села Юхимівка Жмеринського району Вінницької області. Зобов`язано Мурафську сільську раду, з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду цієї справи, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за кадастровим номером :01:003:0158, яка розташована на території Мурафської сільської ради за межами населеного пункту села Юхимівка Жмеринського району Вінницької області, та прийняти в межах своєї компетенції мотивоване рішення.

28.12.2022 представник позивача звернувся до Мурафської сільської ради з адвокатським запитом за № 49, в якому просив повідомити, чому до цього часу не виконано рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі № 120/5423/22.

Листом від 05.01.2023 за вих. № 06-07-18 відповідач надав витяг з рішення 24 сесії 8 скликання Мурафської сільської ради від 08.11.2022 № 917 "Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою згідно рішення суду". Зі змісту витягу з рішення вбачається, що позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, кадастровий номер :01:003:0158, з посиланням на Закон України від 24.03.2022 № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану" та положення пунктів 27, 28 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України.

Позивач не погоджується з вказаним рішенням та вважає невірним посилання відповідача на Закон України від 24.03.2022 2145-IX, оскільки цим Законом передбачена заборона надавати земельні ділянки у власність в період дії воєнного стану, однак після його закінчення такої заборони не буде. Тому, на думку позивача, відповідач повинен був зупинити розгляд клопотання позивача до закінчення дії воєнного стану, а не приймати рішення по суті цього питання.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

обою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визнання предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

При цьому частиною десятою статті 118 ЗК України передбачено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.04.2010 №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на етапі затвердження відповідачем, як уповноваженим органом місцевого самоврядування, розробленого позивачем проєкту землеустрою щодо відведення у її власність земельної ділянки комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, розташованої на території Мурафської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про набуття третіми особами права власності або користування на зазначену земельну ділянку.

Отже, судом не встановлено наявності у даному випадку цивільного спору про право, а тому розгляд та вирішення цієї справи належить до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому враховуються висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 536/233/16-ц, від 30.05.2018 у справі № 127/16433/17, від 28.11.2018 у справі №820/4219/17, від 16.01.2019 у справі № 361/2562/16-а та від 22.01.2019 у справі №371/957/16-а.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За змістом статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких належать, зокрема, землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

В силу вимог п. "а" ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються громадянам у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, закон гарантує громадянам України право на безоплатне набуття у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності сільськогосподарського призначення.

Згідно з пунктами "а", "б" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як визначено пунктом "б" частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами другою статті 116 ЗК України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт "в" частини третьої статті 116 ЗК України).

Пунктом "б" частини першої статті 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України. Зокрема, частиною шостою цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовий статус відповідних рад визначається Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР установлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на його пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, аналізуючи в сукупності норми ч. 9 ст. 118 ЗК України та ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР, суд зазначає, що при вирішенні клопотання громадянина про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки із земель комунальної власності, у місцевої ради виникає обов`язок розглянути таке клопотання у передбачений законом строк (протягом двох тижнів з дня отримання проєкту) і прийняти одне з наступних рішень: 1) про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність; 2) про відмову у передачі земельної ділянки у власність; 3) про залишення відповідного клопотання без розгляду.

Крім того, суд зазначає, що Законом України від 24.03.2022 № 2145-XI розділ X "Перехідні положення" ЗК України доповнено пунктами 27 і 28 та, серед іншого, визначено, що під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (підпункт 5 пункт 27 розділу X ЗК України).

Таким чином, з дня набрання чинності Законом України від 24.03.2022 № 2145-XI, тобто з 07.04.2022, діє установлена законом заборона у тому числі на надання органами місцевого самоврядування дозволу на затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

При цьому суд вважає, що зазначена заборона є самостійною правовою підставою для прийняття суб`єктом, уповноваженим на розгляд відповідних клопотань, рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в період дії воєнного стану, безвідносно до підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України.

В іншому разі, якщо виходити з тієї позиції, що відмова може надаватися виключно з підстав, передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України, то це буде прямо суперечити заборонним нормам того ж самого нормативно-правового акту, а саме підпункту 5 пункт 27 розділу X ЗК України, які мають імперативний характер і містять юридичний обов`язок компетентних органів влади та їх посадових осіб утриматися від вчинення певних дій (прийняття рішень), а якщо точніше встановлюють пряму заборону на їх вчинення (прийняття) з відповідними юридичними наслідками за їх недотримання.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2022 у справі № 120/5423/22 Мурафську сільську раду зобов`язано з урахуванням висновків суду за наслідками розгляду справи повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, за кадастровим номером :01:003:0158, яка розташована на території Мурафської сільської ради за межами населеного пункту села Юхимівка Жмеринського району Вінницької області, та прийняти в межах своєї компетенції мотивоване рішення.

При цьому суд не відстрочував виконання вказаного рішення до закінчення (припинення) воєнного стану, тоді як, у свою чергу, позивач або ж його представник теж не зверталися з відповідною заявою ані до суду, ані до відповідача.

Таким чином, у відповідача виник обов`язок виконати рішення суду, яке набрало законної сили та повторно розглянути заяву позивача з прийняттям відповідного рішення в межах своїх повноважень і відповідно до вимог чинного законодавства.

На виконання вищезазначеного рішення суду Мурафська сільська рада на 24 сесії 8 скликання прийняла рішення від 08.11.2022 № 917 "Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою згідно рішення суду", яким було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га, кадастровий номер :01:003:0158.

Підставою для прийняття такого рішення стали норми Закону України від 24.03.2022 № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", якими до припинення (скасування) воєнного стану в Україні впроваджено заборону на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Суд не погоджується з твердженням позивача про те, що відповідачу необхідно було з власної ініціативи зупинити строк розгляду заяви про затвердження проекту землеустрою до закінчення воєнного стану, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства, про що вже зазначено судом раніше, при вирішенні клопотання громадянина про затвердження проєкту землеустрою у Мурафської сільської ради виник обов`язок прийняти одне з наступних рішень: 1) про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність; 2) про відмову у передачі земельної ділянки у власність; 3) про залишення відповідного клопотання без розгляду. Іншого чинним законодавством не передбачено.

Вказаний обов`язок відповідача щодо прийняття рішення за результатами розгляду клопотання позивача також підсилювався тягарем виконання рішення суду, за невиконання якого законом встановлена відповідальність, в тому числі кримінальна.

Таким чином, оскільки відповідач на виконання судового рішення повторно розглянув клопотання позивача про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняв за наслідками його розгляду рішення про відмову у його затвердженні з урахуванням імперативних вимог Закону України від 24.03.2022 № 2145-XI, суд доходить висновку, що таке рішення прийняте правомірно і з дотриманням вимог законодавства.

Відтак, зважаючи на відсутність підстав для визнання протиправним та скасування вищезазначеного рішення, немає підстав і для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повторного розгляду клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою, в тому числі після закінчення воєнного стану, як просить позивач.

Разом з тим, на думку суду, це не позбавляє можливості позивача повторно звернутися до відповідача з таким клопотанням, в якому, зокрема, самостійно запропонувати Мурафській сільській раді здійснити його розгляд після завершення воєнного стану, або ж подати відповідне клопотання вже після припинення режиму воєнного стану та відновлення повноважень відповідача на вирішення питань щодо передачі комунальних земель у приватну власність.

Відповідно до статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з пунктом 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач немає права на відшкодування понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) представник позивача: адвокат Деркач Василь Григорович (адреса для листування: вул. Визволення 10/10, м. Вінниця, 21050);

3) відповідач: Мурафська сільська рада (, місцезнаходження: вул. Коцюбинського, 23, с. Мурафа, Жмеринський район, Вінницька область, 23530)

Повне судове рішення складено 03.05.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович