Справа № 200/528/23
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року Справа№200/528/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та зобов`язання перерахувати та виплатити додаткову винагороду,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 . Просив суд: 1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо неповного нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» військовослужбовцю Державної прикордонної служби ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 видати наказ яким перерахувати та виплатити позивачу з 24.02.2022 року по 31.12.2022 року додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 100000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць військовослужбовцю Державної прикордонної служби ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Відповідно до довідки, яка надана за адвокатським запитом від 01.02.2023 року, починаючи з лютого 2022 року по грудень 2022 року позивач отримав додаткової винагороди 30000 гривень (кожного), і не отримував підвищеної додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., але проходить службу та приймає безпосередню участь в бойових діях на території Донецької області, яка є по суті зоною бойових дій .

Отже, позивач вважає, що, враховуючи проходження служби та безпосередню участь у бойових діях на території Донецької області, яка є, по суті, зоною бойових дій, він має право на отримання підвищеної додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

24 лютого 2023 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог мотивуючи це наступним.

На виконання пункту 2-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 року Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано наказ № 392-АГ від 30.07.2022 року «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», яким визначаються підстави і умови нарахування і виплати додаткової винагороди, у тому числі перелік документів, які оформлюються для здійснення нарахування і виплати цієї винагороди (пункти 4, 5, тощо).

Обов`язок оформлення документів, необхідних для здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди, відповідно до наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ покладається на начальників органів Держприкордонслужби (командирів військових частин), які ведуть або вели бойові дії, та до яких для виконання завдань відряджені військовослужбовці.

На підставі зазначених документів, які надаються командиром військової частини, до якої був відряджений військовослужбовець, командиром військової частини, на грошовому забезпеченні якої перебуває такий військовослужбовець, здійснюється нарахування коштів і видається наказ про виплату підвищеної додаткової винагороди цьому військовослужбовцю за дні безпосередньої участі у бойових діях чи заходах за відповідний період.

Враховуючи те, що начальником НОМЕР_3 прикордонного загону імені князя Володимира Великого, до якого був відряджений позивач, не було надано документів що підтверджують безпосередню участь позивача у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ (у тому числі довідки, згідно з якими нараховується виплата додаткової винагороди).

Крім того, представник відповідача вказав на те, що на адресу ВЧ НОМЕР_2 від начальника НОМЕР_3 прикордонного загону, надійшов лист від 04 грудня 2022 року № 22/4928-22 вих. «Про надання інформації», в якому зазначено, що НОМЕР_3 прикордонний загін не вбачає підстав надання довідок для виплати підвищеної (до 100000 грн.) додаткової винагороди підрозділам (військовослужбовцям) ВЧ НОМЕР_2 , за час їх перебування у відрядженні на ділянці НОМЕР_3 прикордонного загону.

Також представником відповідача було зазначено, що у грудні 2022 року та лютому 2023 року позивачу була нарахована та виплачена збільшена додаткова винагорода до 100000 грн. у зв`язку із надходженням від НОМЕР_3 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого підтвердження щодо прийняття участі позивача у бойових діях.

Відповідач звернув також увагу суду на те, що розпорядником коштів - Адміністрацією Державної прикордонної служби, у відповідь на запит позивача, було також підтверджено відсутність у відповідача правових підстав для нарахування та виплати позивачу підвищеної додаткової винагороди за період перебування позивача у відрядженні на ділянці НОМЕР_3 прикордонного загону.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , громадянин України, що підтверджується паспортом НОМЕР_5 , проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 .

19 квітня 2022 року позивача було зараховано у списки особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з прибуттям з НОМЕР_6 прикордонного загону Державної прикордонної служби України 19 квітня 2022 року та наказом начальника Східного регіонального управління від 18 квітня 2022 року № 105-ОС зарахований в розпорядження начальника НОМЕР_7 прикордонного загону Державної прикордонної служби України та призначено начальником прикордонної застави вогневої підтримки прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

06 червня 2022 року ОСОБА_1 вибув у службове відрядження до Головного навчального центру Державної прикордонної служби України ім. Генерал майора Ігоря Момота.

30 червня 2022 року позивача було направлено у службове відрядження до НОМЕР_8 прикордонного загону м. Могилів Подільський.

З 11 серпня 2022 року по 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 перебував у відпустці.

У вересні 2022 року позивача було направлено у службове відрядження до 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого.

Відповідно до довідки яка надана згідно адвокатського запиту від 01.02.2023 року починаючи з лютого 2022 року по грудень 2022 року, позивач отримував додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень (кожного місяця.)

Як вже було зазначено судом, позивача було зараховано у списки військової частини НОМЕР_2 , 19 квітня 2022 року.

Отже, фактично ОСОБА_1 почав проходити службу саме у військовій частині НОМЕР_2 та був поставлений на фінансове забезпечення саме у цій військовій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, військовою частиною НОМЕР_2 , на адресу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого направлявся лист з клопотанням про надання інформації щодо відрядження військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , про їх безпосередню участь у бойових діях або заходах, за встановленою формою (у виді довідок) визначених наказом № 392-АГ, для нарахування і виплат підвищеної додаткової винагороди.

На адресу військової частини НОМЕР_2 від начальника НОМЕР_3 прикордонного загону надійшов лист № 22/4928-іі від 04.12.2022 року, в якому було зазначено, що НОМЕР_3 прикордонний загін не вбачає підстав надання довідок для виплати підвищеної (до 10000 грн.) додаткової винагороди підрозділам (військовослужбовцям) військової частини НОМЕР_2 , за час їх перебування у відрядженні на ділянці НОМЕР_3 прикордонного загону.

Відповідно до листа від 09.02.2023 року № 21/5748-23, наданого на запит представника позивача Адміністрацією Державної прикордонної служби України, було повідомлено, що у вересні-жовтні 2022 року позивач перебував на бойових позиціях, але участі у бойових діях або заходах, визначених пунктом 2 наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ, не брав (лист НОМЕР_3 прикордонного загону імені князя Володимира Великого від 06.02.2023 року № 22/838-23-вих); довідки, що передбачені додатком 2 до наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ, на адресу Військової частини НОМЕР_2 не направлялись; підстави для нарахування підвищеної додаткової винагороди у НОМЕР_9 прикордонного загону відсутні.

Отже, спірним у цій справі є питання щодо нарахування і виплати позивачу підвищеної грошової винагороди у розмірі до 100 000 грн. відповідно до Постанови КМУ № 168.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, а також стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, а також надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до положень частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частина 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань кваліфікованим особовим складом, а також враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року № 661-IV умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови КМУ № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється у порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Суд зауважує, що у даному переліку державних органів, уповноважених затверджувати порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, а також особам рядового і начальницького складу, відсутня Адміністрація Державної прикордонної служби України.

Відносно військовослужбовців, які проходять військову службу в органах Державної прикордонної служби України, згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 року № 558 було затверджено окрему Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Зазначена Інструкція (далі - Інструкція № 558) містить загальні положення про правила та умови виплати грошового забезпечення, а також визначає структуру (складові) грошового забезпечення, яка є аналогічною наведеній у частині 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про ведення воєнного стану в Україні» (затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року) в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, № 573/2022 від 12.08.2022 року, № 757/2022 від 07.11.2022 року, № 58/2023 від 06.02.2023 року воєнний стан в Україні продовжувався.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

28.02.2022 року на виконання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про ведення воєнного стану в Україні», а також Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» була прийнята Постанова Кабінету Міністрів України № 168 (далі Постанова КМУ №168).

Пунктом 1 Постанови КМУ № 168 (в редакції від 28.02.2022 року) було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Дана редакція пункту 1 Постанови КМУ № 168 неодноразово зазнавала змін протягом 2022 року, однак у кожній із редакцій пункт 1 Постанови КМУ № 168 передбачав, що розмір додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу виключно безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях чи забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 (в редакції від 19.07.2022 року) було установлено, що порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

На виконання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року та положень пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видало наказ від 30.07.2022 року № 392-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168».

Абзацом 2 пункту 1 наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ передбачено, що додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Пунктами 2, 3 наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ визначені заходи, які відносяться до безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

Пункти 4, 5 наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ установлюють вимоги до документів, які підтверджують участь у бойових діях чи заходах, передбачених пунктом 2 даного наказу (у тому числі для відряджених військовослужбовців).

На заміну наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ Адміністрація Державної прикордонної служби України 09.12.2022 року видала майже аналогічний за змістом наказ № 628-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168».

Враховуючи, що обидва згадані накази Адміністрації Державної прикордонної служби України були прийняті у спірний період проходження військової служби позивачем і містять аналогічні за змістом положення, викладені у цьому рішенні висновки суду є застосовними як до наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ, так і до наказу від 09.12.2022 року № 628-АГ.

Відповідно до наказу від 30.07.2022 року № 392-АГ, цей наказ виданий на виконання, зокрема, пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 (у чинній на дату видачі цього наказу редакції), згідно з яким повноваження на встановлення порядку і умов виплати додаткової винагороди та одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, були надані керівникам відповідних міністерств та державних органів.

Згідно з пунктом 1 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 533 (далі - Положення № 533), визначено, що Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Пунктом 9 Положення № 533 визначено, що Адміністрація Державної прикордонної служби України в межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів МВС видає директиви, накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Отже, відповідно до вказаного Положення № 533 діяльність Адміністрації Державної прикордонної служби України у віднесених до її компетенції питань, у тому числі питань, які стосуються виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, спрямовує та координує Міністр внутрішніх справ, що повністю узгоджується зі змістом статті 9 Закону № 2011-ХІІ, пунктом 3 Постанови КМУ № 704 та Інструкцією № 558.

Водночас, накази від 30.07.2022 року № 392-АГ та від 09.12.2022 року № 628-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» були видані Адміністрацією Державної прикордонної служби України без їх погодження з Міністром внутрішніх справ.

Пунктом 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 року № 878, установлено, що Міністр внутрішніх справ має право, серед іншого, видавати обов`язкові до виконання центральними органами виконавчої влади, діяльність яких спрямовує та координує Міністр внутрішніх справ, накази та доручення з питань, що належать до компетенції таких органів.

Так, наказом за підписом Міністра внутрішніх справ від 22.06.2022 року № 383, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 05.07.2022 року за № 741/38077, затверджено Інструкцію з призначення і виплати в Державній прикордонній службі України одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови КМУ № 168.

Однак, враховуючи, що спірним у цій справі є питання нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168, вказана Інструкція не застосовується до спірних правовідносин.

На виконання вимог пункту 2-1 Постанови КМУ № 168 наказом за підписом Міністра внутрішніх справ від 26.01.2023 року № 36, який був зареєстрований у Міністерстві юстиції України 31.01.2023 року за № 196/39252, затверджений Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, який розповсюджується на виплати, передбачені як пунктом 1 Постанови КМУ № 168, так і пунктом 2 цієї постанови.

Проте, з огляду на дату набрання чинності (01.02.2023 року), даний Порядок також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

У той же час, затвердження вказаного вище Порядку саме наказом Міністра внутрішніх справ свідчить про наявність у Міністра внутрішніх справ (а не у Адміністрації Державної прикордонної служби України) відповідної компетенції, а також про те, що саме Міністр внутрішніх справ є «керівником відповідного міністерства» відносно Держприкордонслужби у розумінні пункту 2-1 Постанови КМУ № 168.

Інших наказів, які би встановлювали порядок та умови виплати додаткової винагороди або одноразової грошової допомоги, які передбачені Постановою КМУ № 168, Міністром внутрішніх справ у період з лютого 2022 року по січень 2023 року не видавалось.

Вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року № 392-АГ та від 09.12.2022 року № 628-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168», суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 117 Конституції України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, установленому законом.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 року № 493/92 було визначено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пунктів 2 та 3 Указу Президента України від 03.10.1992 року № 493/92 державна реєстрація провадиться в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. Нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу, набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Згідно з пунктом 2 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 року № 731 (далі Положення № 731) установлено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які містять одну або більше норм, що зачіпають права, свободи, законні інтереси та стосуються обов`язків громадян та юридичних осіб, встановлюють новий або змінюють, доповнюють, скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації, або мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також юридичних осіб, що не належать до сфери управління суб`єкта нормотворення.

Пунктом 15 Положення № 731 передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення цих вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Оскільки згадані вище накази Адміністрації Державної прикордонної служби України містять норми, які зачіпають права громадян (військовослужбовців) на отримання додаткової винагороди та встановлюють організаційно-правовий механізм реалізації таких прав, вони підлягають обов`язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України.

З огляду на те, що дані накази Адміністрації Державної прикордонної служби України не проходили державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України в установленому чинним законодавством порядку, ці накази не можуть вважатися такими, що набрали чинності та не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Доводи відповідача щодо того, що дані накази Адміністрації Державної прикордонної служби України не були оскаржені та не визнані неправомірними у встановленому законом порядку, тож є чинними, судом до уваги не приймаються з наведених вище підстав.

Враховуючи вищевикладене, а також раніше наведені у даному рішенні висновки суду стосовно відсутності у Адміністрації Державної прикордонної служби України необхідної компетенції щодо самостійного визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди чи одноразової грошової допомоги, суд не приймає до уваги посилання відповідача на накази Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року № 392-АГ та від 09.12.2022 року № 628-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» як на обов`язкові для виконання начальниками (командирами) військових частин та військовослужбовцями.

За змістом частин 2, 6 статті 7 КАС України суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Як вже було зазначено вище, Адміністрація Державної прикордонної служби України є центральним органом виконавчої влади.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, за відсутності порядку та умов виплати додаткової винагороди, установленої згідно з пунктом 1 Постанови КМУ № 168, які були би затверджені уповноваженим на це керівником міністерства і зареєстровані Міністерством юстиції України, а також нечинності наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.07.2022 року № 392-АГ і від 09.12.2022 року № 628-АГ, єдиним чинним у спірний період проходження військової служби позивачем нормативно-правовим актом, яким визначались підстави, порядок і умови нарахування і виплати відповідачем додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, була сама Постанова КМУ № 168.

Як вже було вказано, відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 обов`язковою умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди до 100000 грн. є безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях чи забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, підвищена додаткова винагорода за період перебування позивача у відрядженні з вересня до листопада 2022 року на ділянці НОМЕР_3 прикордонного загону імені князя Володимира Великого не нараховувалась та не виплачувалась НОМЕР_7 прикордонним загоном (ВЧ НОМЕР_2 ), оскільки начальником НОМЕР_3 прикордонного загону не надано підтверджуючих документів щодо безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 наказу № 392-АГ, зокрема за формою, наведеною у додатку 1, додатку 2 до наказу № 392-АГ (не надано довідки згідно яких нараховуються виплати).

Крім того, суд вказує, що у зв`язку з надходженням від НОМЕР_3 прикордонного загону імені Князя Володимира Великого підтвердження щодо прийняття участі у бойових діях позивачем у грудні 2022 року, у лютому 2023 року, позивачу була нарахована та виплачена збільшена додаткова винагорода до 100000 грн., що підтверджується архівною відомістю з січня 2023 року № 15576.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених у статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не надано до суду доказів на підтвердження конкретних дат (періодів) саме безпосередньої участі позивача у бойових діях або у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення цих заходів, під час його знаходження у відрядженнях на ділянках 105-го прикордонного загону імені князя Володимира Великого, які були би для відповідача підставою для видачі наказу про виплату позивачеві підвищеної додаткової винагороди згідно з Постановою КМУ № 168, із застосуванням пропорційного підходу до визначення її розміру.

Суд зауважує, що виконання бойових наказів (розпоряджень) та безпосередня участь у бойових діях або у забезпечені здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії - не тотожні поняття.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача з приводу того, що виконання завдань в Донецькій області потрібно розцінювати як безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечені здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів, як такі, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Крім цього, як було вказано вище, у ВЧ НОМЕР_2 відсутні правові підстави для здійснення нарахування та виплати позивачу збільшеного розміру додаткової грошової винагороди до 100000 грн. за період перебування військовослужбовці у відрядженні на ділянці НОМЕР_3 прикордонного загону імені князя Володимира Великого, так як військовій частині НОМЕР_2 не надано документи, які підтверджували б дні безпосередньої участі у бойових діях або заходах, які визначені наказом № 392-АГ.

В той же час суд вважає за необхідне зазначити про те, що правовою підставою для виплат є виключно підтверджуючи документи видані органом (військовою частино) до якої був відряджений військовослужбовець (позивач) документи НОМЕР_3 прикордонного загону імені князя Володимира Великого.

Крім того, позивач в період з 30 червня 2022 року був у відрядженні на ділянці НОМЕР_8 прикордонного загону у м. Могилів-Подільський, яка територіально знаходиться у Вінницькій області, що не є безпосереднім районом ведення бойових дій.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог та відсутність понесених відповідачем судових витрат, відшкодуванню ці витрати (у тому числі витрати позивача на професійну правничу допомогу) не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та зобов`язання перерахувати та виплатити додаткову винагороду відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко