Справа № 541/3155/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 р.Справа № 541/3155/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лещинської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.02.2023, головуючий суддя І інстанції: Третяк О.Г., м. Миргород, повний текст складено 23.02.23 року по справі № 541/3155/22

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Прихідька Анатолія Сергійовича , Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Приходька Анатолія Сергійовича (далі за текстом ОСОБА_2 , перший відповідач), Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі за текстом УПП у Полтавській області, другий відповідач), у якому просив:

- постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором взводу 1 роти 3 БУПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Приходько Анатолієм Сергійовичем, від 30 (дати виправлення) листопада 2022 року, серії БАВ № 205568 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по статтям 126 ч.1, 121 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 425 грн, визнати не чинною і скасувати, закривши провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань другого відповідача на користь позивача 496,20 грн в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат по оплаті позову судовим збором та всі судові витрати, які ним будуть понесені при розгляді даної справи і документально підтверджені.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірної постанови, оскільки першим відповідачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в порушення ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), не забезпечено його право на користування юридичною допомогою, та не надано для ознайомлення оскаржувану постанову, яка в свою чергу не відповідає вимогам ч.2 ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) в частині відсутності в ній посилань на докази, які б підтверджували вину позивача у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП. Також, всупереч п.п. 4, 5 Розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2019 № 1026, відеозйомка на нагрудну камеру першим відповідачем велася не безперервно. З огляду на вищевикладене вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню разом із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.01.2023 по справі № 541/3155/22 у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти 3 БУПП в Полтавській області Приходька Анатолія Сергійовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, замінено відповідача Головне управління Національної полії в Полтавській області на належного відповідача Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (36008, м. Полтава, вул. Європейська, 164).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.02.2023 у справі № 541/3155/22 позов ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону управління поліції в Полтавській області Прихідька Анатолія Сергійовича та Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задоволено повністю.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором взводу 1 роти 3 БУПП в Полтавській області ДПП лейтенантом поліції Приходьком Анатолієм Сергійовичем від 30 листопада 2022 року серії БАВ № 205568 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. на ОСОБА_1 за ст.126 ч. 1, ст. 121 ч. 3 КУпАП - скасовано.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч.1, ст. 121 ч.3 КУпАП - закрито.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок понесених судових витрат.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської у справі № 541/3155/22 виправлено описку в рішенні (вступна та резолютивна частина) Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Прихідька Анатолія Сергійовича та Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Абзац 4 резолютивної частини рішення викладено в такій редакції «Стягнути з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок понесених судових витрат».

Другий відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на правомірності оскаржуваної постанови від 30.11.2022 серії БАВ №205568 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.126 , ч. 3 ст. 121 КУпАП, вчинення які підтверджуються доданими до матеріалів справи належними доказами.

Так, оскільки транспортний засіб RENAULT KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач, за типом є вантажним, він підлягав обов`язковому технічному контролю, який відповідно до даних витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України не проведено, що є порушенням ст.35 Закону України «Про дорожній рух», п. 31.3 Правил дорожнього руху України та згідно з вимогами ч. 3 ст. 121 КУпАП підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, наданий до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського дозволяє пересвідчитися, що в порушення вимог ст.16 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 2.1, 2.4 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 на вимогу першого відповідача не надав для перевірки посвідчення водія відповідної категорії. Отже, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Наполягав, що твердження суду першої інстанції про позбавлення позивача під час розгляду справи права на отримання правової допомоги, ненадання йому для ознайомлення оскаржуваної постанови не відповідає дійсності та спростовується наданим до суду відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. З посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.12.2019 по справі № 459/1801/17, відповідно до якого описки, допущені інспекторами поліції в постановах про адмінправопорушення не спростовують порушення позивачами вимог Правил дорожнього руху, зауважив, що допущена в оскаржуваній постанові помилка в даті винесення спірної постанови (не вказано рік) не є підставою для її скасування.

Також вважає, що задоволений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн є неспівмірним з предметом позову даної справи (постанова про накладення штрафу в розмірі 425 грн), а тому вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Позивач та перший відповідач правом на подачу відзиву до суду апеляційної інстанції не скористалися.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії БАВ № 205568 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 425 грн за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП., у зв`язку з тим, що 30 листопада 2022 року приблизно о 18-10 годині на а/д Київ-Харків-Довжанський, 323 км, ОСОБА_1 , як водій, керував автомобілем RENAULT KANGOO д.н. НОМЕР_1 та після зупинення його автомобіля поліцейським на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456 через введення воєнного стану указом Президента України не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, щодо якого відповідно до витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України не проведено обов`язковий технічний контроль (а.с.5).

Позивач не погодився з вказаною постановою та оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, зазначивши про доведеність факту вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 121 КУпАП, дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови від 30.11.2022 серії БАВ № 205568 та закриття провадження у справі з огляду на порушення першим відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині обмеження права ОСОБА_1 на отримання правової допомоги та ненадння для ознайомлення позивачу постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено перелік фактичних обставин, за наявності яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху (п.1); якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу (п.2), якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення (п.3).

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (частина 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1456, право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі, зокрема, проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Колегією суддів встановлено, що автомобіль RENAULT KANGOO д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 було зупинено поліцейським, оскільки під час руху не світила фара, про що було повідомлено під час зупинки транспортного засобу на блок посту, що підтверджується матеріалами відеофіксації. Обставини не спрацювання правової лампи ближнього світла не заперечуються позивачем.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР).

За пунктом 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством (пункт 1.9).

За приписами пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Згідно з пп. «а» пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону № 3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (частина 1 статті 16 Закону №3353-XII).

З аналізу наведених норм слідує, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

При цьому право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 121 та частини 1 статті 126 КУпАП відбулося внаслідок керування позивачем автомобілем RENAULT KANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підлягав обов`язковому технічному контролю, за відсутності своєчасного його проходження та посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до пункту 31.3. (б) ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Статтею 29 Закону № 3353-XII встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до статті 33 Закону № 3353-XII технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів наведено у положеннях частини першої статті 35 Закону №3353-XII, за якими обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

В той же час, обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України" (частина друга статті 35 Закону №3353-XII).

За визначенням, наведеним у частині сьомій статті 35 Закону № 3353-XII, періодичність проходження обов`язкового технічного контролю, який для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років, становить кожні два роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137 затверджено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі Порядок № 137), положення якого стосовно періодичності проведення обов`язкового технічного контролю повністю дублюють приписи Закону № 3353-XII.

Пунктом 1 Порядку № 137 також встановлена періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форм власності вантажопідйомністю до 3.5 тонни із строком експлуатації більше двох років два роки.

За визначенням, наведеним у пункті 16 частини 2 Порядку № 137 вантажність (вантажопідйомність) транспортного засобу різниця між максимальною масою транспортного засобу (повною масою транспортного засобу) та спорядженою масою транспортного засобу, яка дорівнює масі вантажу, який можна завантажити та перевозити на транспортному засобі.

У відповідності до приписів статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III автомобіль вантажний це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

У відповідності до частин 3 та 4 статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Приписами частини 3 статті 121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на частину 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наявної в матеріалах справи реєстраційної картки транспортного засобу (а.с. 44), марки RENAULT KANGOO державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач (а.с.44), витягу з Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України (а.с. 43), вбачається, що автомобіль, яким керував позивач за типом є вантажним малотонажним фургоном В (повна маса 2095 кг маса без навантаження 1344 кг) зі строком експлуатації станом на день виникнення спірних правовідносин принаймні 6 років (07.07.2016 дата реєстрації автомобіля тільки позивачем, 30.11.2022 дата винесення спірної постанови).

При цьому, жодної відмітки, яка б свідчила про належність вказаного транспортного засобу до категорії легкових автомобілів не зазначено.

Таким чином, враховуючи, що автомобіль RENAULT KANGOO державний номерний знак НОМЕР_1 є вантажним автомобілем у розумінні частини 3 статті 19 Закону України «Про автомобільний траспорт» та експлуатується з 2016 року, тобто, більше ніж 2 роки, відповідно до наведених вимог частини сьомої статті 35 Закону України «Про дорожній рух», пункту 3 Порядку № 137 вказаний автомобіль підлягає обов`язковому технічному контролю кожні два роки.

З витягу з бази даних Національної автоматизованої інформаційної системи ДДАІ МВС України стосовно автомобіля RENAULT KANGOO державний номерний знак НОМЕР_1 , вбачається, що відомості про проходження вказаним автомобілем обов`язкового технічного контролю відсутні, що в свою чергу не заперечується позивачем у справі.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях позивача порушення пункту 31.3. (б) Правил дорожнього руху та відповідно скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 121 КУпАП.

Відповідно до підпунктів 1, 4, 9 частини 1 статті 31 Закону України Про Національну поліцію поліція може застосовувати такі превентивні заходи як перевірка документів особи, зупинення транспортного засобу та застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Нормами частини 1 статті 40 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП (не пред`явлення посвідчення водія), було надано до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери (бодікамери) поліцейського, на якому зафіксовано процес розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у спірних відносинах та складання відповідної постанови серії БАВ № 205568 від 30.11.2022, яку і оскаржує позивач.

Так, дослідивши відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції Приходька А.С., колегія суддів установила, що після зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , на вимогу першого відповідача надати водійське посвідчення на право керування транспортним засобом, позивач повідомив, що він не перебував за кермом автомобіля під час його руху, а пересів на водійське сидіння після зупинки автомобіля, тому не має обов`язку пред`являти водійське посвідчення.

Наведені ОСОБА_1 обставини спростовуються вказаним відеозаписом, з якого вбачається, що позивач (о 18 год 33 хв), підверджує, що саме він, підмінивши сина, який до цього керував автомобілем та втомився, знаходився за кермом.

Крім того, відеозаписом засвідчено також ненадання ОСОБА_1 на неодноразові вимоги поліцейського посвідчення водія на право керування транспортним засобом (18 год 16 хв, 18 год 26 хв).

Відсутність у позивача водійського посвідчення на момент зупинки автомобіля поліцейським підтверджується також зафіксованою відеозаписом розмовою останнього з його сином (який перебував разом з позивачем в автомобілі), під час якого ОСОБА_1 просить його позвонити дружині (позивача) та попросити привезти посвідчення водія.

Щодо процедури розгляду справи, з дослідженого відеозапису колегія суддів установила, що справу розпочато з представлення поліцейського, який розглядає цю справу, оголошено, яка справа розглядається, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснено ОСОБА_1 , який брав участь у розгляді справи, його права і обов`язки, зокрема, право на отримання правової допомоги, суть адміністративного правопорушення, нормативний акт яким передбачено відповідальність, санкцію, яка застосовується до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Постанову про адміністративне правопорушення проголошено особі відразу на місці розгляду справи, з роз`ясненням його права на оскарження цієї постанови та дій поліцейського, у разі незгоди з ними.

Таким чином, поліцейським Приходьком А.С. дотримано всі вимоги до порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Твердження позивача про порушення першим відповідачем його права скористатися юридичною допомогою адвоката, з яким погодився суд першої інстанції, спростовується вказаним відеозаписом, з якого чітко вбачається (18 год. 31 хв), що у відповідь на запитання поліцейського щодо наявності бажання скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, в тому числі і на отриманн правової допомоги, ОСОБА_1 відповів, що такого бажання немає.

Так само не знайшло свого підтвердження і посилання суду першої інстанції на ненадання позивачу для ознайомлення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки з відеозапису (19 год. 02 хв.) слідує, що першим відповідачем, після закінчення розгляду справи, було ознайомлено ОСОБА_1 зі змістом постанови та на його вимогу (мотивовану поганим зором) поліцейським було зачитано частину постанови про суть адміністративного правопорушення.

Посилання позивача на відсутність в оскаржуваній постанові відомостей про докази, якими підтверджується вчинення ним порушень ПДР спростовується змістом такої постанови, в пункті 7 якої вказано, що до постанови додається, зокрема, відео з БК (бодікамера) 468856, яке, як наведено вище, і є доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем порушень п. п. 31.3. (б), 2.1. (ґ) ПДР підтверджено належними і допустимими доказами, а тому слід вважати доведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП, що в свою чергу підтверджує, що оскаржувана постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст. ст. 283-284 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.

Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, позовні вимоги про скасування спірної постанови серії БАВ № 205568 від 30.11.2022 задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для надання оцінки доводам апелянта щодо стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, що на його думку є неспівмірним з предметом даної справи, оскільки вказане питання, як вбачається з матеріалів справи, було вирішено Миргородським міськрайонним судом Полтавської області додатковим рішення від 10.03.2023, вимогу про перегляд та скасування якого, подана другим відповідачем апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що порушення першим відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, на яке послався суд першої інстанції задовольняючи позом, не знайшло підтвердження під час апеляційного перегляду справи, та доведеності факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 121 та частиною 1 статті 126 КУпАП, колегія суддів вважає, що рішення Миргородського міськрайоннного суду Полтавської області від 23.02.2023 по справі № 541/3155/22 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.4 ст.229, .4 ст.241, ст.ст.243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.02.2023 по справі № 541/3155/22 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інспектора взводу №1 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області Прихідька Анатолія Сергійовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій