Справа № 620/2236/23
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року Чернігів Справа № 620/2236/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача по призову позивача, не військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, яка оголошена з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022, у відповідності до абз.12 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати відповідача надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації;

- виключити старшого солдата, який займає посаду стрільця на підставі наказу від 28.09.2022 №217 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач згоди на мобілізацію не давав. Про те, що він взагалі не підлягає мобілізації, як інвалід та як близький родич загиблого під час воєнного стану обізнаний не був та під час мобілізації йому роз`яснено не було.

Суд ухвалою від 21.03.2023 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановив відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній повідомляє, що не здійснював призов позивача, службу позивач у відповідача не проходив, а Військова частина НОМЕР_1 не перебуває у підпорядкуванні відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Позивач є інвалідом 3 групи загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ №371872 (а.с.9), якому протипоказана важка фізична праця.

Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_2 призовною комісією Чернігівського ОМВК 22.01.2004 зарахований в запас ст.18 ч.1 абз.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». З 25.02.2023 по 25.04.2023, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, проходив службу у Військовій частині НОМЕР_3 поза штатом, про що міститься запис у військовому квитку (розділ 17). 21.05.2022 позивач склав присягу та згідно записів військово квитка з 26.04.2022 по 27.09.2022 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_4 на посаді старшого стрільця. На підставі наказу від 28.09.2022 №217 зарахований до списків Військової частини НОМЕР_1 , в якій на даний час проходить службу.

Також з матеріалів справи вбачається, що у період проходження військової служби позивач декілька разів проходив лікування, що підтверджується виписним епікризом №1876, випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виписним епікризом №12007 та №65 (а.с.14, 15, 19, 20).

З медичної характеристики позивача вбачається, що він звертався до медичного пункту Військової частини НОМЕР_1 зі скаргами на самопочуття та здоров`я, внаслідок чого заступником командира Військової частини НОМЕР_1 зроблено висновок про направлення позивача на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до проходження подальшої військової служби. Аналогічний висновок міститься і у службовій характеристиці для проведення медичного огляду військово-лікарською комісією.

Начальником травматологічного відділення майором м/с Небрат І. зроблено висновок про обмежену придатність позивача до військової служби на підставі ст.64 Б графи ІІ Розкладу хвороб.

За довідкою військово-лікарської комісії на підставі ст.64 Б графи ІІ Розкладу хвороб визнаний обмежено придатним до служби. Протипоказана служба у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах. Придатний до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Враховуючи все вищенаведене, а також втрату брата під час захисту міста Чернігова від вогнепального поранення, про що свідчить витяг з протоколу ВЛК від 16.08.2022, та одиноку мати, яка залишилась без підтримки і опіки, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.

Також, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України Президентом України прийнято Указ Про загальну мобілізацію, яким оголошено загальну мобілізацію, проведення якої має здійснюватися на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Пунктом 5 Указу встановлено обов`язок Генеральному штабу Збройних Сил України визначити черговість та обсяги призову військовозобов`язаних, резервістів та транспортних засобів національної економіки в межах загального строку мобілізації.

Пунктом 8 Указу місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку:

своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини;

здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України;

виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №3543).

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №3543 мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації.

Організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. (ст.4 Закону №3543).

Положеннями ст.23 Закону №3543 встановлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

Як вбачається з копії військового квитка, позивач з 22.01.2004 визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку за гр.І ст.86а Розкладу хвороб і знятий з військового обліку, тобто є таким, що не підлягає призову під час мобілізації.

Позивач просить визнати протиправними дії відповідача по призову позивача, не військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, яка оголошена з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022, у відповідності до абз.12 ч.1 ст.23 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Проте суд не знаходить підстав для задоволення зазначених вимог, виходячи з наступного.

Як зазначає позивач, він з 25.02.2023 по 25.04.2023 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_3 поза штатом у складі сил ТРО. Зазначена обставина ним не заперечується.

Відповідно до Закону України від 16.07.2021 № 1702-IX «Про основи національного спротиву» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон визначає правові та організаційні засади національного спротиву, основи його підготовки та ведення, завдання і повноваження сил безпеки та сил оборони та інших визначених цим Законом суб`єктів з питань підготовки і ведення національного спротиву.

Відповідно до ст.3 Закону України від 16.07.2021 № 1702-IX складовими національного спротиву є територіальна оборона, рух опору та підготовка громадян України до національного спротиву. Метою національного спротиву є підвищення обороноздатності держави, надання обороні України всеохоплюючого характеру, сприяння забезпеченню готовності громадян України до національного спротиву.

Відповідно до ст.4 Закону України від 16.07.2021 №1702-ІХ територіальна оборона ґрунтується на принципах територіальності, масовості, мінімального часу на розгортання та приведення підрозділів територіальної оборони у готовність до дій, єдиноначальності, централізації управління та децентралізації і контрольованої автономності застосування сил і засобів територіальної оборони, активності, рішучості та безперервності ведення територіальної оборони, наполегливості у досягненні мети територіальної оборони, узгодженого, спільного застосування сил і засобів, залучених до ведення територіальної оборони, безперервності взаємодії сил і засобів територіальної оборони, всебічного врахування і повного використання моральних та психологічних факторів.

Територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових.

Військова складова територіальної оборони включає органи військового управління, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України, інші сили і засоби сил безпеки та сил оборони, які залучаються до виконання завдань територіальної оборони.

Військово-цивільна складова територіальної оборони включає штаби зон (районів) територіальної оборони та добровольчі формування територіальних громад, які залучаються до територіальної оборони.

В основу побудови територіальної оборони закладається територіально-зональний принцип з урахуванням військово-адміністративного поділу території України.

Розділ III Закону України від 16.07.2021 № 1702-IX визначено принципи формування та комплектування військових частин сил територіальної оборони Збройних Сил України, Добровольчих Формувань територіальних громад та руху опору, Комплектування Сил територіальної оборони Збройних Сил України та добровольчих формувань територіальних громад.

За визначенням, наведеним у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Аналізуючи наведені вище норми права суд зазначає, що під час воєнного стану до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України, можуть бути зараховані особи виключно за власною згодою.

Як вбачається з матеріалів справи та тексту позовної заяви, позивач добровільно за власною згодою став на захист міста Чернігова у складі ТРО. Доказів того, що призов позивача здійснювався відповідачем суду не надано, як і не надано доказів того, що зарахування до сил ТРО відбувалося без його згоди.

З огляду на наведене, суд констатує, що наявність у позивача інвалідності не суперечить положенням Закону України від 16.07.2021 № 1702-IX, а зарахування до сил ТРО відбувається у відповідності до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022.

Щодо проходження служби у період з 26.04.2022 по 27.09.2022 у Військовій частині НОМЕР_4 на посаді старшого стрільця та з 28.09.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 , суд зазначає, що 21.03.2023 у ст.23 Закону №3543 внесені зміни, та визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані «визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії)».

Також ст.23 Закону №3543 доповнено абзацем такого змісту:

«Особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання».

Позивач зазначає, що він не був обізнаний про те, що він взагалі не підлягає мобілізації, як інвалід та як близький родич загиблого під час воєнного стану, однак, як вже було зазначено, добровільно за власною згодою став на захист міста Чернігова у складі ТРО, що доводить його добровільний намір проходити подальшу службу.

З огляду на наведене в сукупності, підстави визнавати протиправними дії Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який не здійснював призов позивача, об`єктивно відсутні.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, суд вважає вказані вимоги безпідставними, необґрунтованими та передчасними, оскільки позивач є діючим військовослужбовцем, а тому його не може бути призвано на військову службу під час мобілізації. Тобто позивача попередньо має бути звільнено з військової служби.

Крім того, суд звертає увагу представника позивача та позивача, що процес отримання відстрочки не є автоматичним та передусім вимагає від особи вчинення активних дій для отримання такої. Зокрема, необхідно завчасно звернутися до військкомату (територіального центру комплектування та соціальної підтримки) із заявою про надання відстрочки. Водночас разом із заявою подаються документи, що підтверджують наявність права на відстрочку від призову. В свою чергу військкомат за результатом розгляду такої заяви встановлює наявність підстав для відстрочки та робить запис у військовому квитку або видає відповідне посвідчення.

Щодо вимог виключити старшого солдата, який займає посаду стрільця на підставі наказу від 28.09.2022 №217 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , суд зазначає, що такі повноваження у відповідача відсутні, оскільки Військова частина НОМЕР_1 , в якій проходить службу позивача, не перебуває у його підпорядкуванні.

Крім того, суд звертає увагу представника позивача та позивача, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, в тому числі і порядок звільнення з військової служби регламентовано Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Враховуючи небажання позивача проходити подальшу службу через стан здоров`я та інші обставини, про які він зазначає у позові, суд наголошує на наступному.

Так, підстави звільнення з військової служби передбачені ст.26 Закону №2232-XII.

Відповідно до пп. «б» «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, на підставах:

за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Відповідно до п.233 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» та Указу Президента України від 10.12.2008 №1153 «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (зі змінами) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція).

Абзацом 2 п.14.10 Інструкції визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації. Однак, такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Згідно з п.225 Указу Президента України від 10.12.2008 №1153, звільнення з військової служби військовослужбовців на підставах, передбачених ч. 6, 7 ст.26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», здійснюється у військових званнях до старшого солдата включно командирами полків, бригад та посадовими особами, які мають рівні або вищі з ними права щодо видання наказів по особовому складу.

Тобто в даному випадку, позивач має звернутися з відповідним рапортом та копіями документів до командира військової частини (бригади), в якій він проходить на даний час військову службу.

Згідно із ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цілому.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Гетьмана Полуботка, 68, м. Чернігів, 14013, ).

Повне рішення суду складено 04.05.2023.

Суддя Л.О. Житняк