Справа № 932/7188/22
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/7188/22
Провадження № 2-а/932/142/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Скрипниченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

30.11.2022 року до суду надійшла позовна заява Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, в якій позивач просить затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Позовна заява обґрунтована тим, що громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ № НОМЕР_1 , виданий 12.06.2015 року терміном дії до 11.06.2025 року, здійснив в`їзд на територію України в особистих справах через пункт пропуску «Гоптівка» 29.12.2019 року, що підтверджено витягом із системи «Аркан». До органів та підрозділів ДМС з питання продовження строку тимчасового перебування чи отримання документів на право проживання в Україні не звертався, від своєчасного виїзду за межі території України ухилився, чим порушив міграційне законодавство, а зокрема, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». В результаті здійсненої перевірки та з пояснень відповідача встановлено, що він прибув на територію України у 1993 році в особистих справах, а отже вважається іноземцем, який прибув на територію України на підставі ч. 17 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» без віз та мав право знаходитись на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів. Протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 003693 від 26.07.2022 року було зафіксоване порушення законодавства, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову за ч.1 ст. 203 КУПАП серії ПН МДН № 003685 від 26.07.2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 5100,00 грн., яка не оскаржена. 26.07.2022 року за порушення правил перебування на території України та з метою забезпечення положень ст.26 вказаного Закону Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення №79 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким відповідача було зобов`язано залишити територію України у термін до 04.08.2022 року. Відповідач громадянин Азербайджану ОСОБА_1 із вказаним рішенням ознайомлений, але в строк, який зазначений в рішенні, а саме до 04.08.2022 року не виїхав за межі України, не виконав це рішення та його не оскаржив. У відповідача відсутні законні підстави для працевлаштування на території України, а отже відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів, а також забезпечення свого перебування та проживання на території України; відповідач переховується від працівників поліції та міграційної служби, а тому є необхідність у його затриманні та поміщенні до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача Булах Є.Ю. позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 , за допомогою перекладача з української мови на азербайджанську мову, пояснив, що українську мову він взагалі не розуміє, на російській мові він розуміє деякі слова, тому потребує допомоги перекладача, також вказав, що він має паспорт громадянина Азербайджана. Заперечував проти позову, вказав, що в Україну він приїхав в 2019 році до своєї тітки, потім доглядав за хворим батьком, який перебував м. Дніпрі та який приблизно 20 днів тому уїхав до Азербайджану і який йому через декілька днів перешле грошові кошти щоб він самостійно уїхав з України, що він хотів і зробити, проте був затриманий працівниками міграційної служби. Також, ОСОБА_1 пояснив, що від органів поліції він не переховувався, зміст протоколу про адміністративне правопорушення та складеної відносно нього постанови про адмінправопорушення, а також рішення від 26.07.2022 року про його повернення до країни походження він прочитати не зміг, оскільки взагалі не знає української мови, при їх складенні в міграційній службі йому не пропонували послуги перекладача, він взагалі не зрозумів про що йшла мова в цьому рішенні та не зрозумів, що за цим рішенням він повинен виїхати з України в строк до 04.08.2022 року, а якщо б він про це знав, то виїхав би. Напис на поясненні від 26.07.2022 року про те, що з його слів написано вірно і ним прочитано написав він, проте перед цим працівник міграційної служби написав на аркуші цю фразу і сказав йому її переписати, що він і зробив, не розуміючи що саме пише, оскільки не знає українську мову та не вміє на ній писати, а також не вміє писати на російській мові.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Капітанов Д.Г. позовні вимоги не визнав, пояснив, що зміст протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП України та постанови від 26.07.2022 року про накладення на відповідача адміністративного стягнення у вигляді штрафу за порушення міграційного законодавства не були належним чином доведені до відповідача, оскільки він не взагалі не розуміє української мови та майже не розуміє російської мови, а при складанні цих документів не був присутній перекладач, ці документи він не отримував, що в них написано йому невідомо. Щодо рішення № 79 від 26.07.2022 року про примусове повернення до країни походження пояснив, що це рішення також було складено без участі перекладача, а відповідач, який не обізнаний з його змістом, взагалі не знав про його обов`язок виїхати добровільно з України в строк до 04.08.2022 року, покладений на нього цим рішенням. Вперше було залучено перекладача з української мови на азербайджанську при розгляді даної справи, тому просить суд відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши учасників справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами частини сьомої статті 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Положеннями ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в редакції на став звернення позивача із даним позовом до суду, встановлено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Згідно до ч. 3 ст. 9 Закону, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідно до ч. 16 ст. 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно статті 1 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Азербайджанської Республіки про безвізові поїздки громадян, затвердженою постановою КМУ від 24.10.2002 №1565, громадяни держави однієї Сторони, незалежно від місця їх постійного проживання, можуть в`їжджати, прямувати транзитом, виїжджати та перебувати на території держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування і реєстрації, що діють в цій державі.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС. Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначений ст. 4 Закону №3773-VI.

Відповідно до ч. 17 ст. 4 вищевказаного Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону №3773-VI визначено термін «нелегальний мігрант», а саме - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з частиною 1 статті 26 цього ж Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону, рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу статей 26 і 30 Закону № 3773-VI вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, (1) якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або (2) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Згідно пункту 1 розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС, АДПС, СБУ від 23.04.2012 №353/271/150 (далі Інструкція №353/271/150), у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду. За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАСУ (п.2 розділу ІІІ Інструкції).Позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Статтею 289 КАС України передбачені о собливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства

Відповідно до ч.1 ст. 289 КАС України в редакції, чинній на час звернення позивача із даним позовом до суду, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У відповідності до ч.14, 15 ст. 289 КАС України, розгляд питань, визначених цією статтею, здійснюється судом за обов`язкової участі сторін. Адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом у день подання відповідної позовної заяви.

Аналіз положень чинного законодавства дає підстави вважати, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Відповідно до приписів ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України у приватних справах 29.12.2019 року через пункт пропуску «Гоптівка», від своєчасного виїзду за межі території України ухилився, проживає без реєстрації у м. Дніпрі; інформація щодо нього про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, надання дозволу на імміграцію в Україну, продовження строку перебування на території України, документування посвідкою на постійне або тимчасове проживання відсутня.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач перебуває на території України без законних підстав на нелегальному становищі, що є порушенням законодавства України про правовий статус іноземців.

Посилаючись на вказане, позивач звернувся до суду 30.11.2022 року із зазначеним позовом, яким був отриманий суддею Кудрявцевою Т.О. 01.12.2022 року.

В обґрунтування необхідності затримання відповідача з метою забезпечення процедури його подальшого видворення за межі території України представник позивача у позовній заяві та в судовому засіданні посилається на наявність у позивача обґрунтованих підстав вважати, що відповідач, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, існує ризик його втечі.

Судом встановлено, що в ході перевірки, проведеної відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посадовою особою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області складено Протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 003693 за порушення громадянином Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правил перебування на території України, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої статті 203 КУпАП. Як зазначено в протоколі, 26.07.2022 року о 11-00 год. за адресою м. Дніпро, вул. Шмідта, 14а посадовими особами Управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії ГУ ДМС у Дніпропетровській області виявлено громадянина Азербайджана ОСОБА_1 , який порушує правила перебування іноземців на території України, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, місце скоєння правопорушення АДРЕСА_1 .

Як вбачається із зазначеного Протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 003693 від 26.07.2022 року, в цьому Протоколі міститься підпис ОСОБА_1 , та міститься надрукований запис, що відповідач участі перекладача для перекладу протоколу не потребує.

На підставі вказаного Протоколу, з посиланням на порушення ч.1, 3, ст. 9, ч.1 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посадовою особою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МДН 003685 від 26.07.2022 року, якою громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за частини першої статті 203 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 5100,00 грн. Як зазначено у цій постанові, 26.07.2022 року о 11-00 год. за адресою м. Дніпро, вул. Шмідта, 14а посадовими особами Управління міграційного контролю, протидії нелегальної міграції та реадмісії ГУ ДМС у Дніпропетровській області виявлено громадянина Азербайджана ОСОБА_1 , який порушує правила перебування іноземців на території України, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, місце скоєння правопорушення АДРЕСА_1 . При розгляді справи додатково встановлено, що, громадянин Азербайджану ОСОБА_1 прибув на територію України 29.12.2019 року через пункт пропуску «Гоптівка», від своєчасного виїзду за межі території України ухилився, проживає без реєстрації у м. Дніпрі.

Із змісту вказаної Постанови не вбачається участь перекладача при розгляді вказаної справи про адміністративне правопорушення.

26.07.2022 року посадовою особою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства прийнято Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни №79, яким громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано самостійно покинути територію України у термін до 04.08.2022 року.

Як вбачається із зазначеного Рішення від 26.07.2022 року, в ньому міститься підпис ОСОБА_1 (власноруч), та міститься надрукований запис, що він перекладача не потребує.

Судом встановлено, що в матеріалах адміністративної справи відсутнє підтвердження про належне ознайомлення громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі змістом зазначених протоколу, постанови та Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни №79, зважаючи на те, що вказані документи складені українською мовою, а відповідач взагалі не розуміє української мови та майже не розуміє російської мови, проте вільно розмовляє азербайджанською мовою, і вбачається, що при складанні цих документів був відсутній перекладач з української мови на рідну для відповідача азербайджанську мову, хоча в судовому засіданні відповідач не заперечив того факту, що знав про наявність штрафу за порушення міграційного законодавства, оскільки йому в управлінні міграційної служби на аркуші паперу надали реквізити для його оплати.

Після відкриття судового засідання у даній справі та при встановленні осіб тих, хто прибув в судове засідання, роз`ясненні учасникам справи їхніх прав та обов`язків, головуючим у даній справі було достеменно встановлено, що відповідач - громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не розуміє державну (українську) мову, якою здійснюється судочинство у даній справі, і тому його участь в даному судовому засіданні відбувається за допомогою перекладача з української мови та азербайджанську, та за участю адвоката, що сприяє його повноцінній участі в судовому засіданні в якості відповідача та користування правами учасника справи, передбаченими КАС України.

Зважаючи на викладене, судом не встановлено належними та допустимими доказами, що відповідач громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був взагалі ознайомлений з рішенням № 79 від 27.07.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та про те, що до нього доведено зміст даного документу, і він обізнаний про обов`язок покинути територію України до 04.08.2022 року.

Суд зазначає, що право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини відносно осіб, що не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною.

Право іноземця на перекладача закріплено в пункті 1 статті 5 Декларації про права людини відносно осіб, що не є громадянами країни, в якій проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною. У пункті 2 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також визначено, що кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.

Про важливість забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН» від 28.11.1978, у справі «Камазінскі проти Австрії» від 19.12.1989, у справі «Артіко проти Італії» від 30.05.1980)

За таких підстав, суд вважає, що дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень рішень відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Судом встановлено, про що зазначено вище, що в протоколі про адміністративне правопорушення від 26.07.2022 року за ч.1 ст. 203 КУпАП, в постанові від 26.07.2022 року за ч.1 ст. 203 КУпАП, винесених відносно відповідача, та в рішенні про його примусове повернення до країни походження, зазначено, що він не потребує послуг перекладача.

Разом з тим, під час судового розгляду справи встановлено, що відповідач взагалі не розуміє української мови, майже не розуміє російської мови, тому він взагалі не був обізнаний із змістом вказаних документів, складених уповноваженими працівниками міграційної служби в тому об`ємі, щоб самостійно розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього службовими особами та не міг отримати належне роз`яснення його прав, зокрема, на отримання правової допомоги.

Суд зазначає, що рівень володіння мовою як «елементарний користувач» передбачає можливість розуміти і вживати побутові повсякденні вирази, а також будувати елементарні речення із задоволенням конкретних потреб; може відрекомендувати або представити когось; запитувати і відповідати на запитання про деякі деталі особистого життя, про людей, про речі тощо; може взаємодіяти на простому рівні, якщо співрозмовник говорить вільно і чітко та готовий отримати допомогу; може розуміти ізольовані фрази та широко вживані вирази, необхідні для повсюдного спілкування у сфері особистого життя, сімейного життя, здійснення покупок, місцевої географії, роботи. Може спілкуватися у простих і звичайних ситуаціях, де потрібен простий і прямий обмін відомостями на знайомі та звичні теми; може описати простими мовними засобами вигляд свого оточення, найближче середовище і все, що пов`язане зі сферою безпосередніх потреб.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів забезпечення відповідача перекладачем на рідну азербайджанську мову, якою він вільно володіє, суд вважає, що відповідач при складанні щодо нього протоколу, постанови та рішення не був забезпечений перекладачем на мову, якою він вільно володіє, а відтак не мав змоги розуміти зміст дій та рішень, що приймалися відносно нього службовими особами позивача, в тому числі що відносно прийняте рішення про повернення до країни походження чи до третьої країни та у який строк необхідно виконати це рішення; а також не міг отримати належне роз`яснення його прав, зокрема, на отримання правової допомоги, зважаючи також на досить короткий строк виконання вказаного рішення, який вказаним рішенням був встановлений у вісім днів (з урахуванням всіх складностей з переїздами в умовах воєнного стану в Україні).

Судом також встановлено, що начальником ГУ ДМС в Дніпропетровській області 25.04.2023 року винесено «Рішення №3 про примусове видворення з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким вирішено примусово видворити з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України (стаття 289 із змінами, внесеними згідно із Законом № 693-IX від 16.06.2020; в редакції Закону № 2952-IX від 24.02.2023), тобто в редакції, чинній на час розгляду даної справи, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Відповідно до ч.2 цієї статті, заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Частиною 11 цієї статті передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 14 ст. 289 КАС України, розгляд питань, визначених цією статтею, здійснюється судом за обов`язкової участі сторін, у тому числі може проводитися у режимі відеоконференції та з трансляцією з іншого приміщення, розташованого поза межами приміщення суду, в порядку, визначеному цим Кодексом. Адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом у день подання відповідної позовної заяви.

В судовому засіданні представник позивача просив врахувати при розгляді даної справи вищевказане «Рішення №3 про примусове видворення з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25.04.2023 року, яким вирішено примусово видворити з України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цими, вбачається, що вказане рішення було прийняте ГУ ДМС в Дніпропетровській області 25.04.2023 року, тобто безпосередньо у день судового засідання у даній справі, і підстави вважати, що відповідач, який безпосередньо перед судовим засіданням був ознайомлений з цим рішенням, буде ухилятися від виконання цього рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або того, що існує ризик його втечі, у суда відсутні. Крім того, як неодноразово вказував в судовому засіданні відповідач, у нього за місцем його проживання у родичів в м. Дніпро знаходиться його паспорт громадянина ОСОБА_3 , за яким він має намір добровільно залишити територію України, чим спростовуються доводи позивача про необхідність затримання відповідача з метою його ідентифікації.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позовні вимоги ГУ ДМС в Дніпропетровській області про примусове видворення за межі території України обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем рішення від 26.07.2022 року про примусове повернення з України, прийнятого з порушенням міжнародних норм та правил щодо забезпечення права іноземця на перекладача, до того ж відсутні докази обізнаності відповідача зі змістом даного рішення.

Враховуючи приписи ст. 3, ч. 1 ст. 8, ст. 21 та ст. 55 Конституції України, встановлені судом фактичні обставини справи та допущені порушення стосовно не забезпечення відповідача перекладачем, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове видворення громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 271, 288, 289, 293, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська впродовж 10 днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.О. Кудрявцева