Справа № 620/1585/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 травня 2023 року

м. Київ

справа №620/1585/22

адміністративне провадження № К/990/13583/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В. Е.,

суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу адвоката Мхитарян Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2023 року

у справі № 620/1585/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасного введення позивача до особового складу сил і засобів, що беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань з 05.10.2016 по 26.12.2016;

- скасувати пп. 4 п. 4. Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 по стройовій частині від 05.10.2016 № 247 винесеного в частині щодо молодшого сержанта військової служби ОСОБА_1 ;

- скасувати пп. 8 п. 8. Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 по стройовій частині від 20.09.2016 № 234 винесеного в частині щодо молодшого сержанта військової служби ОСОБА_1 ;

- внести зміни до відповідних Наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 про введення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира відділення зенітного ракетного взводу зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону до складу сил та засобів, що брали безпосередню участь в АТО в період з 05.10.2016 по 26.12.2016;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , як структурного підрозділу суб`єкта боротьби з тероризмом - Міністерства оборони України, направити клопотання з необхідними документами до Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України про включення позивача до особового складу сил і засобів, що беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань в період з 05.10.2016 по 26.12.2016.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2023 року, адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями попередніх інстанцій, представником позивача подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У силу пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до суду позов до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду, адже позивач був обізнаний щодо вказаних у позові подій ще з 2016 року.

Так ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року адміністративний позов залишено без руху, встановлено позивачу 10-денний строк з дня вручення копії вказаної ухвали для подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з вказанням підстав для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску. Роз`яснено, що у разі неусунення недоліків у строк, встановлений судом, або вказані підстави визнані судом неповажними, позовну заяву буде залишено без розгляду.

На усунення недоліків від представника позивача надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яке обґрунтовано наступним.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, спірні накази в/ч від 20.09.2016 № 234 та від 05.10.2016 № 247 оголошувались під час шикування військової частини. Проте 20 вересня 2016 року позивач вже вибув із зони АТО і прибув до м. Чернігова, а тому фізично був відсутній під час доведення наказу в/ч від 20.09.2016 № 234 про відбуття позивача у щорічну відпустку. З таких підстав позивач не був присутній на оголошенні цього наказу у 2016 році, а тому і не був ознайомлений з ним. Із наказом в/ч від 05.10.2016 № 247 про повернення в пункт постійної дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , позивач також не був ознайомлений у 2016 році, оскільки був фізично відсутній у в/ч у момент оголошення цього наказу. Вказав, що факт відсутності позивача у в/ч пошта НОМЕР_2 підтверджується поясненнями свідків, приєднаних до Акту службового розслідування, оскільки в цей момент позивач перебував у зоні АТО. Крім того у 2018, 2019, 2020 роках позивач постійно знаходився на території Луганської, Донецької області, де залучався до виконання завдань з забезпечення національної безпеки, а тому не мав фізичної можливості для постійного контролю спірного питання, що підтверджується відповідними наказами про залучення позивача до таких завдань. Представник позивача також вказав, що процесуальний строк у цій справі пропущений позивачем з поважних причин, оскільки лише у грудні 2021 року позивач дізнався про наявність оскаржуваних наказів в/ч від 20.09.2016 № 234 та від 05.10.2016 № 247 та разом з відповідями на адвокатський запит лише у 2021 році отримав документи, які дозволили звернутись до суду з метою захисту порушених прав.

Розглянувши вказану заяву, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про неповажність зазначених позивачем підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом та наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до частини 3 статті 123 КАС України.

Так, процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами ч. 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч. 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Судами встановлено, що з цим адміністративним позовом позивач звернувся 22 січня 2022 року, вимоги якого стосуються оскарження бездіяльності, скасування наказів, внесення змін до наказів та зобов`язання вчинити певні дії військової частини НОМЕР_1 за період з 05.10.2016 до 26.12.2016, тобто за межами місячного строку звернення до адміністративного суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З матеріалів касаційного провадження встановлено, що на звернення позивача, а саме на рапорт від 07 квітня 2017 року у військовій частині НОМЕР_1 було проведено службове розслідування щодо включення позивача до особового складу сил і засобів АТО.

За результатами службового розслідування видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2018 №68 «Про результати службового розслідування по факту несвоєчасного введення в зону проведення АТО молодшого сержанта ОСОБА_1 », про що позивач був обізнаний, адже сам ініціював вказане розслідування та надавав пояснення.

При цьому позивачем зазначено, що він подавав заяви про надання довідок та отримання матеріалів службового розслідування, що дає підстави стверджувати, що останньому було відомо про порушення своїх прав ще в 2016 році, а згідно матеріалів службового розслідування, - в 2018 році.

Судами вказано, що той факт, що на адвокатський запит від 02.12.2021 №212 позивач отримав відповідь від 15.12.2021 №2320 не змінює часу, з якого позивач повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав. Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Разом з тим для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Натомість, заявляючи клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та їх поновлення, позивач не надає доказів поважності причин пропуску цього строку, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, починаючи з моменту порушення його прав, а саме з 2016 року.

Таким чином, позивачем не надано до суду відповідних доказів та письмових пояснень із зазначенням об`єктивних та непереборних причин пропуску строку звернення до суду, а підстави пропуску, вказані позивачем визнані неповажними.

Суди зазначили, що необізнаність позивача про оскаржувані накази протягом довготривалого часу, свідчить лише про його пасивну поведінку та байдужість до власних прав та обов`язків, за наявності об`єктивної можливості дізнатися про їх існування.

Відповідно наведені позивачем обставини, навіть за їх доведеності, не можуть розцінюватись, як поважна причина пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Позивач при зверненні до суду повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Водночас, поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За таких обставин, позивачем не наведено причин, наявність яких йому перешкоджала оскаржити дії та рішення суб`єкта владних повноважень у визначений строк.

У своїй касаційній скарзі представник позивача наголошує на тому, що позивач дійсно знав про порушення своїх прав, у зв`язку з чим, звернувся до відповідача з вимогою провести службове розслідування з рапортом від 07.04.2017, але для звернення до суду за захистом своїх порушених прав позивачу необхідно було мати Акт службового розслідування та інші матеріали службового розслідування, які позивачу у 2017, 2018, 2019, 2020 році ніхто не надав.

Лише на третє звернення позивача у 2021 році і не на адвокатський запит, йому були надані відповідні відповіді та результати службового розслідування, які ОСОБА_1 отримав лише у грудні 2021 року.

Результати службового розслідування були надіслані позивачу простим листом без повідомлення про вручення лише у 2021 році на підтвердження чого суду була надана копія конверту.

Таким чином, у позивача ані у 2017, 2018, 2019, 2020 роках не було основного доказу, на підставі якого останній міг звернутись до суду.

Разом з тим, відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Слід зазначити, що учасники справи повинні дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Зважаючи на те, що позивач був обізнаний щодо його порушених прав ще починаючи з 2016 року, що не заперечується, а навіть підтверджується в касаційній скарзі, не довів поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо залишення позову без розгляду, у зв`язку із пропуском строку подання позову до суду та відповідно до частини 3 статті 123 КАС України.

Доводи скаржника щодо неможливості звернення до суду у строк, зважаючи на відсутність основного доказу, не спростовує факту обізнаності про порушення прав позивача, а також не позбавлено останнього, звернувшись за захистом своїх прав до суду, звернутись з клопотанням про витребування доказів відповідно до статті 80 КАС України.

Ураховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм процесуального права (частина 3 статті 123, п. 8 частини 1 статті 240 КАС України) та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Мхитарян Юлії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі № 620/1585/22 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію даної ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова