Справа № 140/2158/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року ЛуцькСправа № 140/2158/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Пенсійного фонду України (далі ПФУ, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 07.02.2023 № 3931-1038/Л-03/8-2800/23 про результати розгляду скарги та зобов`язання скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі №140/5504/22 зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити із 15.02.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_2 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі визначеному ст. 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, у розмірі двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

На виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 28.10.2022, ГУ ПФУ у Волинській області в добровільному порядку з 15.02.2022 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішення суду ГУ ПФУ у Волинській області виконано лише до дати набрання рішенням суду законної сили, тобто до 28.10.2022, так як згідно пояснень органу Пенсійного фонду, рішення суду у яких відсутня кінцева дата виконується до дати набрання рішення суду законної сили.

Вважаючи такі дії органу Пенсійного фонду протиправними позивачем було надіслано скаргу до ПФУ з метою вжиття заходів реагування щодо бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області та зобов`язати останнього надалі здійснювати нарахування та виплату доплати до пенсії відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі №140/5504/22 продовжуючи з 28.10.2022.

Проте рішенням ПФУ від 07.02.2023 скаргу на рішення, дії ГУ ПФУ у Волинській області залишено без задоволення.

Не погоджуючись із таким рішенням уповноваженого органу, позивач звернулася із даним позовом до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

Відповідач у відзиві на позов заперечив позовні вимоги та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що ПФУ розглянуто звернення позивача в межах компетенції, в порядку та у строк, встановлені Законом України Про звернення громадян, виходячи із власного розуміння правового регулювання окремих питань, заявлених позивачем у зверненні, з наданням останній письмової відповіді листом від 07.02.2023 №3931-1038/Л-03/8-2800/23. При цьому вимоги, заявлені до ПФУ, фактично зводяться до того, що позивач просить надати їй відповідь конкретного змісту, незважаючи на належний розгляд її звернення та надання відповіді по суті порушених нею питань. Також відповідач вказав, що не приймав рішень з питань пенсійного забезпечення позивача, які можуть бути оскаржені до суду, а лист від 07.02.2023 №3931-1038/Л-03/8-2800/23 є відповіддю на звернення позивача. Також відповідач зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки виходячи зі змісту позовної заяви, позивач по суті не погоджується з порядком виконання рішення суду у справі №140/5504/22.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі №140/5504/22 зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 15.02.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік). Дане рішення набрало законної сили 28.10.2022.

На звернення позивача до ГУ ПФУ у Волинській області щодо виконання рішення суду від 27.09.2022 у справі №140/5504/22, останнє листом від 15.12.2022 № 11164-10444/Л-02/8-0300/22 повідомило ОСОБА_1 про те, що на виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 28.10.2022, ГУ ПФУ у Волинській області в добровільному порядку з 15.02.2022 проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Зазначено, що рішення суду виконане в межах покладених зобов`язань та сума нарахувань на виконання рішення суду за період з 15.02.2022 по 27.10.2022 становить 41536,75 грн (а.с. 9).

03.01.2023 позивач подала скаргу до ПФ України, у якій просила вжити заходів реагування щодо бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області та зобов`язати останнє надалі, продовжуючи з 28.10.2022, здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік та згідно з рішенням суду у справі №140/5504/22 та здійснити з 15.02.2022 нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат згідно із законом про Державний бюджет на відповідний рік, з урахуванням нарахованих, але не виплачених сум (а.с. 6-7).

Листом від 07.02.2023 №3931-1038/Л-03/8-2800/23 ПФ України роз`яснив, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом №1774-VIII не підлягає застосування як розрахункова величина, а в ухвалі від 24.06.2020 у зразковій справі №240/4937/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у разі зміни чинного законодавства України, яким регулюються питання соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, необхідно керуватися нормами законів, чинних на час призначення (нарахування) їм виплат.

Одночасно інформовано, що скарга розглянута відповідно до Закону України Про звернення громадян, а також про наявність в КАС України спеціальних норм, які регулюють виконання судових рішень та забезпечують їх примусове виконання (стаття 383 КАС України), а також про повноваження суду відповідно до статті 378 КАС України відстрочити або розстрочити виконання рішення суду, змінити порядок та спосіб його виконання (а.с.4-5).

Звернення позивача із цим позовом зумовлене не вирішенням порушеного у скарзі питання.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР Про звернення громадян (далі Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За приписами статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Поряд з тим процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій (далі - рішення), прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - органи, що призначають пенсії) визначає Порядок розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 12.10.2007 №18-6 (далі Порядок №18-6).

Як передбачено пунктом 2 Порядку №18-6, у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Згідно з пунктом 3 Порядку №18-6 скарга на рішення органу, що призначає пенсії, подається громадянином особисто або законним представником відповідно до законодавства або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - заявник). Подання скарги відповідно до цього Порядку не позбавляє заявника права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.

За змістом пункту 4 Порядку №18-6 скарга на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України подається до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Відповідно до пункту 9 Порядку №18-6 орган Пенсійного фонду України зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його у термін не більше одного місяця від дня надходження скарги на адресу заявника поштою або надати йому під розписку. Якщо в місячний термін вирішити порушені у скарзі питання неможливо, орган Пенсійного фонду України може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги заявника, про що письмово повідомити заявника до закінчення тридцятиденного строку. При цьому загальний термін розгляду скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з пунктом 10 Порядку №18-6 орган Пенсійного фонду України при розгляді скарги заявника перевіряє законність і обґрунтованість рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: 1) залишає скаргу без задоволення; 2) повністю або в певній частині задовольняє скаргу.

У разі повного або часткового задоволення скарги до рішення даються розпорядження органу Пенсійного фонду України, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій (абзац четвертий пункту 12 Порядку №18-6).

Пунктом 12 Порядку №18-6 визначено, що рішення Пенсійного фонду України, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку в термін, передбачений законодавством України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що праву громадян на звернення зі скаргою на рішення (дії) органу, що призначає пенсію, до ПФУ кореспондує обов`язок останнього розглянути скаргу у встановлений у пункті 9 Порядку №18-6 строк та прийняти мотивоване рішення по суті порушеного питання із повідомленням скаржника про прийняте рішення: або про залишення скарги без задоволення, або про повне чи в певній частині задоволення скарги.

Позивач ОСОБА_1 03.01.2023 звернулася до ПФУ зі скаргою, у якій повідомляла про протиправне припинення ГУ ПФУ у Волинській області виплати їй підвищення до пенсії, право на яке згідно зі статтею 39 Закону №796-XII встановлено судовим рішенням, та нарахування такого підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому зазначеною нормою, яку застосував суд при вирішенні спору. Скарга ОСОБА_1 містить прохання вжити заходів реагування у зв`язку із безпідставним припиненням нарахування та виплати підвищення до пенсії.

При цьому наявність в КАС України процесуальних норм для вирішення питань на стадії виконання судового рішення не позбавляє позивача правом звернутися зі скаргою на рішення (дії) територіального органу при нарахуванні та виплаті пенсії (на думку суду, будь-яких пенсійних доплат та підвищень до пенсії).

Отже, позивач скористалася наданим їй правом на звернення зі скаргою на рішення (дії) ГУ ПФУ у Волинській області до ПФУ, що зобов`язує останнього вирішити скаргу з прийняттям мотивованого рішення.

Тобто скарга позивача від 03.01.2023 підлягала розгляду не в порядку, передбаченому Законом №393/96-ВР, а відповідно до вимог Порядку №18-6, оскільки порушене позивачем питання стосувалося рішення територіального органу при нарахуванні та виплаті їй пенсії (щомісячного підвищення до пенсії), а не просто питання порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності територіального органу Пенсійного фонду.

Натомість ПФУ направив позивачу лист від 07.02.2023 №3931-1038/ЛК-03/8-2800/23, не прийнявши жодного із рішень відповідно до пункту 10 Порядку №18-6, що вказує на неналежний розгляд скарги.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом (постанови Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №815/6699/17, від 30.11.2020 у справі №804/4743/16, 21.10.2021 у справі №353/265/17).

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у своїй скарзі повідомляла не тільки про протиправне припинення ГУ ПФУ у Волинській області виплати їй підвищення до пенсії, право на яке згідно зі статтею 39 Закону №796-XII встановлено судовим рішенням, а й про нарахування такого підвищення до пенсії не у розмірі, встановленому зазначеною нормою.

Так, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі №140/5504/22 ГУ ПФУ у Волинській області зобов`язано провести ОСОБА_1 нарахування та виплату підвищення до пенсії з 15.02.2022 у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

ГУ ПФУ у Волинській області нарахування позивачу підвищення до пенсії провело за період з 15.02.2022 по 28.10.2022 (по день набрання рішенням суду законної сили), застосовуючи розрахункову величину прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 01 січня календарного року.

У листі ПФУ від 07.02.2023 №3931-1038/Л-03/8-2800/23 роз`яснено, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

На таке нормативне регулювання звернуто увагу і у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 у справі №140/5504/22.

Суд зазначає, що згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.12.2019 у зразковій справі №240/4946/18 щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 у справі №200/9195/19-а підтримала такий підхід до застосування положень Закону №1774-VIII, у пункті 88 постанови дійшла висновку, що унаслідок уведених Законом №1774-VIII змін була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій.

Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VIII із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав, на що звернута увага в ухвалі Верховного Суду від 11.01.2023 у справі №240/3309/22, від 21.03.2023 у справі №240/13467/22 та ін.

Водночас варто також зауважити, що передбачена статтею 39 Закону №796-ХІІ доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі.

Згідно з усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 23 квітня 2013 року №21-239а11, від 19 березня 2013 року №21-53а13, від 05 листопада 2013 року №21-293а13, від 07 липня 2014 року №21-222014 тощо), відступу від якої не здійснювалось Верховним Судом, виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача. Вказана правова позиція підтримана у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі №620/2928/20.

На таке ж правове регулювання вказано і в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020 у зразковій справі №240/4937/18.

Тому нарахування та виплата ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ підвищення до пенсії, яке має регулярний та постійний характер, законодавчо не обмежене часовим періодом. Обмеження виплати кінцевою датою, про яку не зазначено у судовому рішенні, та без скасування такої виплати або права на неї шляхом постановлення спеціального законодавчого акту суперечить змісту спірних правовідносин та чинному законодавству, яким регулюються ці правовідносини.

ПФУ не надав ніякої оцінки рішенню (діям) ГУ ПФУ у Волинській області щодо припинення ОСОБА_1 виплати підвищення до пенсії з 28.10.2022.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зміст наведених норм означає, що спосіб відновлення порушеного права особи, яка звернулася до суду за захистом, має бути ефективним.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України також передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не прийняв жодного рішення за наслідками розгляду скарги від 03.01.2023 відповідно до пункту 10 Порядку №18-6, не вирішив усіх вимог позивача у скарзі, не надав оцінку порушеним питанням у повному обсязі, то, з урахуванням наданих статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги слід задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльності ПФУ щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 03.01.2023 та зобов`язання відповідача повторно розглянути скаргу позивача від 03.01.2023 та прийняти рішення з урахуванням наведених у цьому рішенні суду висновків.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1073,60 грн, сплачений квитанцією від 13.02.2023 номер платежу (а.с. 3). Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Керуючись статтями 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо належного розгляду скарги ОСОБА_1 від 03 січня 2023 року.

Зобов`язати Пенсійний фонд України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 03 січня 2023 року та прийняти рішення з врахуванням висновків суду у цьому рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ).

Відповідач: Пенсійний фонд України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 9, ).

Суддя Р.С. Денисюк