Справа № 420/13646/22
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/13646/22
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

28 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 26.06.2018 року включно;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 , грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, який утримано з індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 26.06.2018 року включно в сумі 18029,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/3761/20 відповідачем було виплачено на його користь індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 26 червня 2018 року. Однак, при виплаті вказаної індексації відповідач безпідставно не виплатив йому грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що було утримано з індексації грошового забезпечення. Вказане, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог військова частина НОМЕР_1 надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Порядком № 44 дійсно передбачена щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби. Однак, у відповідача були відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Порядку № 44, оскільки утримання відповідних податків було здійснено не із грошового забезпечення позивача.

Крім того, відповідач стверджував, що позивачем було пропущено строк звернення до суду із даним позовом, тому такий слід залишити без розгляду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Зокрема, апелянт зазначає, що у спірних правовідносинах відповідач є податковим агентом по відношенню до позивача, оскільки йому було нараховано та виплачено дохід на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року у справі № 420/3761/20. З огляду на це, як вважає апелянт, утримання податків є правомірними діями.

При цьому, апелянт стверджує, що застосування Порядку № 44 може мати місце лише у випадку, коли податковим агентом утримано податок виключно з грошового забезпечення військовослужбовця.

ОСОБА_1 у встановлений судом апеляційної інстанції строк відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.06.2018 року №141 був виключений зі списків особового складу частини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/3761/20 від 02.07.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 26.06.2018 року включно.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 26.06.2018 року включно в сумі 100 166,61 грн з подальшим утриманням податків і зборів.

16.02.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення, утримано податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, який було утримано з індексації його грошового забезпечення, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи розрахунки з позивачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 по справі 420/3761/20, відповідач повинен був нарахувати та виплатити грошову компенсацію за суму податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення. Та обставина, що станом на день розрахунку позивач вже не був військовослужбовцем, жодним чином не впливає на його право отримати цю компенсацію, оскільки, відповідач здійснював остаточний розрахунок, який він зі своєї вини своєчасно не зробив.

Суд також відхилив доводи відповідача, що позивач пропустив строк звернення до суду та зазначив, що у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України.

Судова колегія, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірним питанням в межах розгляду апеляційної скарги є з`ясування наявності права у ОСОБА_1 на отримання грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб при виплаті йому індексації грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон - № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби регламентовано Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (далі - Порядок № 44).

Згідно пунктів 2-5 Порядку № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Системний аналіз вищенаведених норм Порядку № 44 надає підстави суду апеляційної інстанції зробити висновок, що вказана грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб дозволяє зменшити розмір обов`язкових утримань із належних до виплат сум грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат виключно на суму утриманого податку з доходів фізичних осіб. При цьому, така компенсація виплачується за умови, що вказані виплати, отримані особою у зв`язку з виконанням нею обов`язків під час проходження служби.

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/3761/20 на користь ОСОБА_1 з відповідача було стягнуто індексацію грошового забезпечення у розмірі 100 166,61 грн (а.с. 3-8)

16 лютого 2021 року на виконання вказаного судового рішення позивачу було перераховано грошові кошти у розмірі 80 634,12 грн. Таким чином, різниця між присудженою сумою та фактичною виплаченою становить 19 532, 49 грн (а.с. 9).

У позовній заяві позивач зазначив та не заперечується відповідачем, що при виплаті індексації грошового забезпечення було утримано 1,5% військового збору, що становить 1 502, 50 грн та 18% податку з доходу фізичної особи, що становить 18 029,99 грн. Водночас розмір банківської комісії при зарахуванні виплаченої індексації грошового забезпечення склав 403, 17 грн (а.с. 1 зворот, 2).

Як зазначено вище, законодавство України передбачає відповідний механізм грошової компенсації військовослужбовцям утриманих сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

З урахуванням встановлених судом обставин та наявного нормативного регулювання колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при виплаті індексації грошового забезпечення позивач мав право на отримання компенсації відповідно до Порядку № 44, однак відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату такої компенсації.

Доводи апелянта, що Порядок № 44 може бути застосований лише у випадку, коли утримання податку з доходів фізичних осіб відбулося виключно з грошового забезпечення є помилковими, оскільки вказаний Порядок визначає, що така компенсація здійснюється як при утриманні податку з грошового забезпечення військовослужбовця, так і з грошових винагород та інших виплат, на які військовослужбовець має право. До того ж індексація грошового забезпечення є її складовою.

З урахуванням того, що судове рішення з інших підстав та обставин в тому числі й щодо дотримання позивачем строку звернення до суду відповідачем не оскаржується, то судом апеляційної інстанції правова оцінка цим доводам відповідача не надається у відповідності до вимог ст. 308 КАС України.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 03 жовтня 2022 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко