Справа № 360/8676/21
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 травня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/8676/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області, Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі також позивач) до Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі також відповідач 1, ГУ ДФС у Закарпатській області), Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі також відповідач 2, ГУ ДПС у Закарпатській області), в якому позивач, після уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Закарпатській області щодо несвоєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, а також компенсації за невикористані чергові та додаткові відпустки;

- зобов`язати ГУ ДФС у Закарпатській області виплатити на адресу позивачу грошові кошти у розмірі 20912,22 грн, а також нарахувати і виплатити суму грошового відшкодування за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку (середнього грошового забезпечення).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що наказом ГУ ДФС у Закарпатській області від 01 листопада 2021 рок № 119-о його було звільнено з посади завідувача сектору активних заходів управління оперативної підтримки ГУ ДФС у Закарпатській області за підпунктом «б» пункту 64 Положення служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, (через хворобу).

Станом на день видання наказу від 01 листопада 2021 року № 119-о відповідач не здійснив з позивачем жодних розрахунків щодо виплати вихідної допомоги при звільненні та не виплачено компенсацію втрати частини зарплати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що порушує положення частини п`ятої статті 97, частин першої, четвертої статті 115, статті 116 КЗпП та частини третьої статті 15, частини першої статті 24, статті 34 Закону України «Про оплату праці», статті 21 Закону України «Про відпустки».

Так, у наказі ГУ ДФС у Закарпатській області від 01 листопада 2021 року № 119-о було зазначено «Сектору фінансово-бухгалтерського забезпечення ГУ ДФС у Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393». Однак фактичний розрахунок було проведено з позивачем 15 грудня 2021 року, тобто через півтора місяці після звільнення.

Відповідно до грошового атестату від 01 листопада 2021 року № 63 позивачу нараховано грошове забезпечення у загальному розмірі 126545,76 грн, але фактично виплачено 105633,54 грн. Таким чином, сума недоплати складає 20912,22 грн.

На підставі статей 116, 117 Кодексу Законів про працю України позивач вважає, що ГУ ДФС у Закарпатській області зобов`язано виплатити позивачу грошові кошти у розмірі 20912,22 грн, а також нарахувати і виплатити суму грошового відшкодування за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку (середнього грошового забезпечення).

Ухвалою суду від 29 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження в адміністративній справі, судом ухвалено розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), від позивача та ГУ ДФС у Закарпатській області витребувані документи.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року залучено в якості другого відповідача ГУ ДПС у Закарпатській області.

Ухвалою суду від 21 липня 2022 року від ГУ ДФС у Закарпатській області повторно витребувані документи, зазначені в ухвалі суду від 10 січня 2022 року.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року від комісії з реорганізації Державної фіскальної служби України витребувані документи щодо позивача.

Правом подати до суду відзив на позовну заяву разом з доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача 1, якщо такі докази не надані позивачем, ГУ ДФС у Закарпатській області не скористався.

Відповідно до положень частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ГУ ДПС у Закарпатській області позов не визнало, подало відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, оскільки позивач працював завідувачем сектора активних заходів управління оперативної підтримки ГУ ДФС у Закарпатській області та звільнений з посади та податкової міліції ДФС у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «б» пункту 64 Положення служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення).

Тобто на позивача, як працівника податкової поліції ГУ ДФС у Закарпатській області, поширюються норми Положення.

Натомість в ГУ ДПС у Закарпатській області працюють лише державні службовці, на яких розповсюджуються норми Закону України «Про державну службу».

Таким чином, за відсутності компетенційного правонаступництва повноважень податкової міліції відповідно відсутні правові підстави для процесуального правонаступництва органів ДПС (зокрема відповідача 2) у справах, з реалізацією підрозділами податкової міліції та її посадових осіб повноважень прав та обов`язків, що покладаються на такі підрозділи.

Також, у зв`язку з відсутністю у складі ДПС та її територіальної органів підрозділів податкової міліції та пов`язаного з цим бюджетного забезпечення у ДПС відсутній механізм реалізації прав та соціальних гарантій, встановлених державою для категорії осіб, як працівники податкової міліції, що зі свого боку унеможливлює виконання судових рішень та відновлення порушених прав та інтересів таких осіб у випадку визначення ДПС боржником у таких спірних правовідносинах (поновлення на посаді осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, проходження ними служби надалі, нарахування та виплати грошової допомоги внаслідок інвалідності, забезпечення санаторно-курортного лікування тощо).

Отже, ГУ ДПС у Закарпатській області не є правонаступником ГУ ДФС у Закарпатській області з питань діяльності та проходження служби працівниками податкової міліції.

З урахуванням вказаного відповідач 2 просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до ГУ ДПС у Закарпатській області.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , реєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) має статус учасника бойових дій та до 01 листопада 2021 року проходив службу в ГУ ДФС у Закарпатській області, що підтверджується посвідченням від 19 жовтня 2018 серія НОМЕР_2 , виданого Державною фіскальною службою України, витягом з наказу від 01 листопада 2021 року № 119-о.

Відповідно до довідки Державної фіскальної служби України від 10 червня 2020 року № 161/04-01-20 позивач залучався до виконання завдань антитерористичної операції у Донецькій області у період з 19 жовтня 2017 року по 29 квітня 2018 року і брав участь у складі сил АТО із підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях та у період з 30 квітня 2018 року по 26 лютого 2020 року залучався до виконання завдань у складі сил та засобів об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях із підпорядкуванням Командуючого об`єднаних сил.

Згідно з витягом з наказу ГУ ДФС у Закарпатській області від 01 листопада 2021 року № 119-о майора податкової служби ОСОБА_1 , завідувача сектора активних заходів управління оперативної підтримки ГУ ДФС у Закарпатській області, звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас (з постановкою на військовий облік) за підпунктом «б» пункту 64 Положення служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (через хворобу) з 01 листопада 2021 року з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до абзацу 3 пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», а також грошової компенсації за невикористані чергові відпустки. Вислуга років в податковій міліції на день звільнення в календарному обчисленні складає 13 років 04 місяці 18 днів, у пільговому обчисленні 18 років 01 місяць 04 дні.

У грошовому атестаті від 01 листопада 2021 року № 63 позивачу нараховано такі види грошового забезпечення: посадовий оклад у розмірі 326,82 грн по 01 листопада 2021 року; оклад за спеціальним званням у розмірі 60,91 грн по 01 листопада 2021 року; надбавка за вислугу років 35 % у розмірі 135,71 грн по 01 листопада 2021 року; індексація у розмірі 8,43 грн по 01 листопада 2021 року; компенсація за відпустку у розмірі 31859,55 грн по 01 листопада 2021 року; вихідна допомога при звільненні у розмірі 74850,75 грн по 01 листопада 2021 року; компенсація сум податку у розмірі 19303,59 грн по 01 листопада 2021 року; усього нараховано 126545,76 грн; відраховано податків 20912,22 грн. Заборгованості немає.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції, правовий статус працівників якої регламентований Розділом XVIII-2 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час проходження позивачем служби).

Пунктом 353.1 статті 353 Податкового кодексу України визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

У статтею 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, відпустки поліцейських регламентовані статтею 92 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

У частинах десятій, одинадцятій статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Крім того, порядок надання відпусток працівникам податкової міліції регламентований Розділом VІ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 49 Положення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки: а) чергові; б) короткострокові; в) через хворобу; г) канікулярні; д) у зв`язку із закінченням навчальних закладів системи Міністерства внутрішніх справ; є) додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства (абзац 2 пункту 56 Положення).

Крім того, суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року № 1716 на осіб начальницького складу податкової міліції поширено чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» (далі Порядок).

Згідно з пунктом 10 Порядку військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З указаного вбачається, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, оскільки був звільнений зі служби через хворобу на підставі підпункту «б» пункту 64 Положення служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, і має вислугу більше 10 років. Крім того, позивачу при звільненні повинна була виплачена компенсація за невикористані відпустки.

Так, згідно з наказом ГУ ДФС у Закарпатській області від 01 листопада 2021 року № 119-о ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до абзацу 3 пункту 10 Порядку, а також грошової компенсації за невикористані чергові відпустки.

Із грошового атестата від 01 листопада 2021 року № 63 вбачається, що позивачу у тому числі була нарахована грошова допомога при звільненні у розмірі 74850,75 грн ((7190,00 грн (посадовий оклад) + 1340,00 грн (оклад за спеціальним званням) + 2985,50 грн (надбавка за вислугу років)) помножені на 50 % та помножені на 13 (вислуга років)), що складає 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 13 років. Також ОСОБА_1 була нарахована компенсація за відпустку у розмірі 31859,55 грн.

При цьому суд звертає увагу, що позивач не оскаржує порядок нарахування грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки, а вказує на несвоєчасність здійснення ГУ ДФС у Закарпатській області цих виплат та просить визнати протиправною бездіяльність відповідача у цій частині.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Разом з тим, позивачем у порушення вимог частини першої статті 77 КАС України не надано суду доказів на підтвердження того, що грошова допомога і компенсація за невикористані відпустки не були виплачені йому у день звільнення. Судом також не здобуто таких доказів на підтвердження цієї обставини. При цьому ОСОБА_1 ухвалою суду від 10 січня 2022 року, яку отримано позивачем особисто 14 січня 2022 року, було зобов`язано надати суду докази (відомості) отримання виплат при звільненні, із зазначенням дати отримання такої виплати. Однак, вимогу суду залишилися невиконаними.

З указаного вбачається, що підстав для визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Закарпатській області щодо несвоєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, а також компенсації за невикористані чергові та додаткові відпустки у суду немає, отже у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у цій частині необхідно відмовити.

Щодо вимог позивача про зобов`язання ГУ ДФС у Закарпатській області виплатити грошові кошти у розмірі 20912,22 грн, а також нарахувати і виплатити суму грошового відшкодування за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі середньомісячного заробітку (середнього грошового забезпечення) суд зазначає наступне.

Так, із матеріалів справи, а, зокрема, із грошового атестату від 01 листопада 2021 року № 63 вбачається, що позивачу при звільненні всього було нараховано 126545,76 грн (вказана сума у тому числі включає компенсацію сум податку у розмірі 19303,59 грн), при цьому відраховано податків у розмірі 20912,22 грн. Позивач вважає, що саме зазначені грошові кошти у розмірі 20912,22 грн йому були безпідставно невиплачені позивачем при звільненні.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Умови та порядок сплати податку на доходи фізичних осіб врегульовано Розділом IV ПК України.

У пункті 164.6 статті 165 ПК України визначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (пункт 167.1 статті 167 ПК України).

У свою чергу, згідно підпункту 165.1.10 пункту 165.1 статті 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, зокрема, сума грошового або майнового утримання чи забезпечення військовослужбовців строкової служби (у тому числі осіб, що проходять альтернативну службу), передбачена законом, яка виплачується з бюджету чи бюджетною установою.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі також грошова компенсація) визначається Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі Порядок № 44).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб» (пункт 3 Порядку № 44).

Пунктом 4 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 ПК України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

З указаного вбачається, що податковий агент (у цій справі ГУ ДФС у Закарпатській області) зобов`язаний утримати з сум оподатковуваного доходу фізичної особи за його рахунок суму податку. При цьому, сума податку на доходи фізичних осіб, що утримана з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних особою рядового і начальницького складу, спрямовується виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрати його доходів. Виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою йому грошового забезпечення та виплачується установою, що утримує таку особу, у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманої з грошового забезпечення особи рядового і начальницького складу.

Судом установлено, що позивачу при звільненні було нараховано: посадовий оклад у розмірі 326,82 грн; оклад за спеціальним званням у розмірі 60,91 грн; надбавка за вислугу років у розмірі 135,71 грн; індексація у розмірі 8,43 грн; компенсація за відпустку у розмірі 31859,55 грн та вихідна допомога при звільненні у розмірі 74850,75 грн, що загалом складає 107242,17 грн. При цьому відповідач як податковий агент утримав з позивача податок на доходи фізичних осіб, ставка якого складає 18 % бази оподаткування, тобто 19303,59 грн (107242,17 грн х 18 %), що відображено у грошовому атестаті від 01 листопада 2021 року № 63 у вигляді загальної суми відрахованих податків у розмірі 20912,22 грн, та одразу здійснив компенсацію цієї суми податку на доходи фізичних осіб. Різниця між відрахованими податками у розмірі 20912,22 грн та компенсованим податком у розмірі 19303,59 грн складає 1608,63 грн, що становить 1,5 % від нарахованого грошового забезпечення.

Так, відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України (підпункт 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України ).

Згідно з підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1161 «Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором» установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції.

Судом установлено, що позивач проходив службу в ГУ ДФС у Закарпатській області до 01 листопада 2021 року та у період з 19 жовтня 2017 року по 29 квітня 2018 року залучався до виконання завдань антитерористичної операції у Донецькій області і брав участь у складі сил АТО із підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, а у період з 30 квітня 2018 року по 26 лютого 2020 року залучався до виконання завдань у складі сил та засобів Об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях із підпорядкуванням Командуючого об`єднаних сил.

Оскільки ОСОБА_2 на момент звільнення зі служби не брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Донецькій області, відповідач правомірно відраховував військовий збір з грошового забезпечення та інших виплат позивача у загальному розмірі 1608,63 грн.

При цьому суд звертає увагу позивача, що компенсація військового збору законодавством не передбачена (аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 812/639/18).

З указаного вбачається, що спірна сума у розмірі 20912,22 грн була частково компенсована позивачу (19303,59 грн) у вигляді податку на доходи фізичних осіб, а частково правомірно утримана відповідачем (1608,63 грн) у вигляді військового збору, тому суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення цих грошових коштів з відповідача. З урахуванням вказаного відсутні й підстави для застосування до відповідача санкцій, передбачених статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача, якими він обґрунтував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та спростовуються наведеними у рішенні суду обставинами.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відповідач у межах спірних правовідносин діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без задоволення.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (вул. Волошина Августина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ідентифікаційний код 39393632), Головного управління ДПС у Закарпатській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106694, місцезнаходження: вул. Волошина Августина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль