Справа № 200/4622/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року Справа№200/4622/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Король Тетяну Володимирівну, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом (з урахуванням уточненого позову) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26 вересня 2022 року № 06 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19 вересня 2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням всіх записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та дублікаті трудової книжки колгоспника № 468 виданих на ім`я позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

19 вересня 2022 року звернувся через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви були надані наступні документи: копія паспорту та ідентифікаційного коду, копія трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 14 березня 1984 року, та копію дублікату трудової книжки колгоспника № 468.

Рішенням від 26 вересня 2022 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із тим, що його страховий стаж складає 6 років 8 місяців 18 днів, а має бути не менше 27 років, що є менше мінімально встановленого.

При розгляді заяви позивача відповідачем було встановлено, що підстав для зарахування періоду роботи з 13 березня 1984 року по 7 травня 1985 року, з 13 травня 1985 року по 21 жовтня 1992 року, з 1 березня 1993 року по 3 травня 1997 року, з 25 червня 1997 року по 1 грудня 1997 року немає, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка.

Також було встановлено, що позивачем не надано на підтвердження записів у дублікату трудової книжки колхозника довідок про підтвердження відпрацьованих позивачем трудоднів.

Позивач з вказаним рішенням не згоден оскільки ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, якім підтверджується стаж роботи, є трудова книжка, відповідальність за заповнення трудової книжки працівник не несе.

Зазначає, що архівна установа, в якій зберігаються первинні документи, що підтверджують стаж роботи позивача, знаходиться в смт. Велика Новосілка Донецької області. На цій території з березня 2022 року ведуться активні бойові дії, а відтак, надання будь-яких уточнюючих довідок щодо певних періодів роботи, зазначених у трудових книжках, є неможливим.

Наполягає, що зазначене не може бути підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії, тим більш, що всі належні записи є в його трудових книжках - в тому числі й записи про відпрацьовані ОСОБА_1 трудодні наявні у дублікаті трудової книжки колгоспника (а.с. 1-4, 22-26).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за місцем проживання реєстрації із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 вересня 2022 року № 06 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV […] починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

До заяви про призначення пенсії позивачем додано дублікат трудової книжки колгоспника № 468 та трудову книжку серії НОМЕР_1 .

Згідно ст. 56 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, в тому числі, виконувана […] на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При цьому при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до п. 5, 6 «Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 (які діяли на час роботи позивача), до трудової книжки колгоспника заносяться відомості про колгоспника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Отже, для підтвердження стажу роботи позивача в колгоспі окрім трудової книжки позивач мав надати також довідку колгоспу або архівної установи про підтвердження відпрацьованого річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання.

Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для зарахування періоду роботи на підставі трудової книжки колгоспника № 468.

При досліджені трудової книжки серії НОМЕР_1 було встановлено, що перша сторінка (титульний аркуш) трудової книжки не містить печатки підприємства (або печатка відділу кадрів), що є порушенням п. 2.12, 2.13 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Враховуючи вище викладене, відсутні підстави для зарахування періодів роботи на підставі трудової книжки серії НОМЕР_1 .

За наданими документами та даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний стаж роботи позивача складає 6 років 8 місяців 18 днів, що не дає права на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

Враховуючи вище викладене рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 вересня 2022 року № 06 є правомірним.

Також у відзиві зазначено, що пенсійну справу позивача повернуто за місцем його проживання (реєстрації), тобто, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Тому саме це управління має бути відповідачем у справі за позовними вимогами в частині зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії (а.с. 39-41).

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви (а.с. 23).

26 жовтня 2022 року судом отримано від позивача уточнюючий адміністративний позов (а.с. 26-31).

Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати суду протягом п`ятнадцяти днів після отримання даної ухвали відзив на позовну заяву та докази на підтвердження зазначеного у відзиві; доказ на підтвердження направлення відзиву та доданих до нього документів позивачу (а.с. 32).

16 листопада 2022 року судом отримано від відповідача відзив на позов (а.с. 39-41).

У період з 15 грудня 2022 року по 13 січня 2023 року суддя перебувала у відпустці, у період з 13 березня по 10 квітня 2023 року перебувала на лікарняному.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_2 від 10 березня 1959 року, РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання, зазначене у позові: АДРЕСА_1 (а.с. 1, 10-13).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області , зареєстроване місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, є органом державної влади (а.с. 42, 52).

Як встановлено судом на підставі наявних матеріалів, 19 вересня 2022 року позивач у віці 63 роки через веб-портал Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 39, 45).

До заяви про призначення пенсії позивач додав копію паспорта громадянина України, копію картки платника податків, копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , копію дублікату трудової книжки колгоспника № 468 (а.с. 1-5, 10-21).

Відповідно до дублікату трудової книжки колгоспника № 468 від 3 березня 1977 року, копія якої міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 працював шофером в колгоспі ім. Куйбишева Костянтинопільської сільради Великоновосілківського району Донецької області:

- у 1976 році відпрацьовано 115 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік - 280 (запис від 1 березня 1977 року);

- у 1977 році відпрацьовано 286 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік - 280 (запис від 3 березня 1978 року);

- у 1978 році відпрацьовано 280 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік - 280 (запис від 10 березня 1979 року);

- у 1979 році відпрацьовано 238 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік - 280 (запис від 24 січня 1980 року);

- у 1980 році відпрацьовано 172 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік - 280 (запис від 20 серпня 1980 року) (звільнений 20 серпня 1980 року за власним бажанням);

- у 1981 році відпрацьовано 181 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік - 280 (запис від 10 березня 1982 року);

- у 1982 році відпрацьовано 327 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік - 280 (запис від 3 березня 1983 року);

- у 1983 році відпрацьовано 317 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік - 280 (запис від 6 березня 1984 року);

- у 1984 році відпрацьовано 33 трудоднів, встановлений мінімум трудоднів на рік 280 (запис від 6 березня 1984 року) (звільнений 6 березня 1984 року за власним бажанням) (а.с. 14-16).

Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 14 березня 1989 року, копія якої також наявна в матеріалах справи, позивач:

- з 13 березня 1984 року по 7 травня 1985 року працював у Волноваській дорожньо-експлуатаційній ділянці № 900 водієм на ЗІЛ-585 по 3 класу на ДРП-13 (записи №№ 1, 2);

- з 13 травня 1985 року по 4 травня 1986 року працював пожежником в Мар`їнському загоні професійної пожежної охорони при УПО УВД Донецької області, ППЧ-144 (записи №№ 3-4);

- з 5 травня 1986 року по 13 січня 1988 року працював підмінним водієм в ППЧ-64 Мар`їнського загону професійної пожежної охорони (записи №№ 4-5);

- з 14 січня 1988 року по 18 червня 1990 року працював водієм в ППЧ-144 Мар`їнського загону професійної пожежної охорони (записи №№ 5-7);

- з 19 червня 1990 року по 5 серпня 1990 року працював респіраторником в ППЧ-144 Мар`їнського загону професійної пожежної охорони (записи №№ 7-8);

- з 6 серпня 1990 року по 17 червня 1991 року працював пожежником в ППЧ-144 Мар`їнського загону професійної пожежної охорони (записи №№ 8-9);

- з 18 червня 1991 року по 31 жовтня 1992 року працював водієм в ППЧ-144 Мар`їнського загону професійної пожежної охорони (записи №№ 9-10);

- з 1 березня 1993 року по 3 травня 1997 року працював водієм в НПЧ-144 Мар`їнського загону НПО (записи №№ 11-12);

- з 25 червня 1997 року по 1 грудня 1997 року працював на посаді стрільця ВОХР відділу Державної служби охорони при Мар`їнському РВ УМВС України в Донецькій області (записи №№ 13-14);

- з 1 жовтня 2015 року працює вартівником Улаклицької ЗОШ І-ІІ ступеня (запис № 15) (а.с. 14-18).

Заява позивача за принципом екстериторіальності була розподілена для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с. 10-12).

26 вересня 2022 року за наслідком розгляду заяви позивача відповідачем було прийнято рішення № 06 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (а.с. 9).

У рішенні вказано, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, встановлено, що страховий стаж позивача становить 6 років 8 місяців 18 днів.

До стажу роботи не враховано:

- періоди роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 14 березня 1984 року, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка, що є порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок;

- періоди роботи згідно дублікату трудової книжки колгоспника № 468 від 3 березня 1978 року, оскільки необхідно надати уточнюючі довідки про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі та щодо реорганізації колгоспу;

- стаж з 1 жовтня 2015 року враховано згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Будучи не згодним із відмовою у призначенні йому пенсії за віком позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV) принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються цим законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІVвизначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються, у тому числі, пенсія за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років […].

Згідно ч. 2 цієї ж статті у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років […].

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом, пенсійним органом за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії було встановлено (підтверджено) за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку наявність у позивача страхового стажу 6 років 8 місяців 18 днів.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (п. 1).

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, відповідно до чинного законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; а у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що записи у трудовій книжці НОМЕР_1 від 14 березня 1984 року та у дублікаті трудової книжки колгоспника № 468 від 3 березня 1978 року не були враховані відповідачем у зв`язку із тим, що:

- на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 відсутня печатка, що є порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок, і що

- дублікат трудової книжки колгоспника № 468 не містить відомостей про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі та щодо реорганізації колгоспу, а відповідні довідки позивачем до заяви додані не були.

Надаючи оцінку не врахуванню відповідачем записів у трудових книжках позивача, суд виходить з наступного.

Як вбачається із трудової книжки НОМЕР_1 від 14 березня 1984 року, записи про періоди роботи позивача у ній засвідчені відповідними печатками підприємств-працедавців і дефектів їх вчинення не мають, що відповідає вимогам пунктів 2.2, 2.4 п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58) та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 ( в тому числі у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 2 серпня 1985 року № 252), із змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року за № 412 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до п. 2.10 Інструкції № 162 (зі змінами), яка була чинною станом на час заповнення титульного аркушу цієї трудової книжки, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. […].

Згідно п. 2.11 зазначеної Інструкції після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (п. 8.1.Інструкції № 162).

Згідно п. 18 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 6 вересня 1973 року «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналіз вказаних вище правових норм дозволяє дійти висновку, що обов`язок правильності заповнення трудової книжки особи, в тому числі першого (титульного) аркуша, покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки вперше, а не на працівника, а тому, на переконання суду, наявність таких недоліків в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу особи згідно з записами в трудовій книжці за умови їх виконаними у відповідності до вимог Інструкції № 162.

Суд зазначає, що зауважень до правильності внесення записів у трудовій книжці НОМЕР_1 щодо трудової діяльності позивача спірне рішення не містить.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що підставою для призначення пенсії є встановлення наявності відповідного стажу роботи і не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Також у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист

Отже, усі записи у трудовій книжці НОМЕР_1 щодо періодів роботи позивача підлягають врахуванню пенсійним органом під час визначення (розрахунку) страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 .

Щодо не врахування при визначенні страхового (трудового) стажу позивача записів у дублікаті трудової книжки колгоспника № 468 від 3 березня 1978 року, суд зазначає таке.

Відповідно до п.п. 5, 6 «Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників», затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 (які діяли на час роботи позивача у колгоспі) (далі Порядок № 310), до трудової книжки колгоспника заносяться відомості про колгоспника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи, дублікат трудової книжки колгоспника № 468 містить відомості щодо фактично відпрацьованих позивачем трудоднів за періоди його роботи шофером у колгоспі ім. Куйбишева (з 1977 по 1984 роки) та відомості щодо встановленого мінімуму трудоднів за вказані роки, записи засвідчені підписами голови колгоспу, підписом працівника відділу кадрів та печаткою.

Разом із цим зазначений дублікат трудової книжки не містить відомостей про: повну дату народження позивача, спеціальність, дату поновлення його на посаді шофера у 1981 році (після звільнення з цієї посади у серпні 1980 року).

Суд зазначає, що відповідно до п. 13 Порядку № 310 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Як вже зазначалось судом, за правовою позицією Верховного Суду підставою для призначення пенсії є встановлення наявності відповідного стажу роботи і не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист

Отже, зазначені недоліки заповнення дублікату трудової книжки колгоспника № 468 не можуть мати своїм наслідком не врахування зазначених в ній періодів роботи позивача у колгоспі ім. Куйбишева при розгляді заяви про призначення пенсії.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що вказані періоди мають зараховуватись до трудового (страхового) стажу із дотриманням чинного законодавства, зокрема із дотриманням вимог ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ, згідно якої при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до записів у дублікаті трудової книжки колгоспника позивач пропрацював шофером у колгоспі визначений мінімум трудоднів на рік у 1977, 1978, 1982, 1983 роках (а.с. 15-16).

Відповідно, періоди його роботи у вказаних роках мають зараховуватись до його трудового (страхового) стажу у повному обсязі - з 1 січня по 31 грудня кожного року.

Разом із цим позивач пропрацював менш ніж встановлений мінімум трудоднів на рік:

- у 1976 році - 115 трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 280;

- у 1979 році - 238 трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів за рік 280;

- у 1980 році - 172 трудодня при встановленому мінімумі трудоднів за рік 280;

- у 1981 році - 181 трудодень при встановленому мінімумі трудоднів за рік 280;

- у 1984 році 33 трудодня при встановленому мінімумі трудоднів за рік 280.

Документи щодо поважності причин невиконання позивачем мінімуму трудової участі у вказаних роках ні пенсійному органу, ні суду не були надані.

При цьому, згідно записів у дублікаті трудової книжки колгоспника:

- позивач у 1980 році пропрацював шофером з 1 січня по 20 серпня (дата звільнення);

- у 1984 році пропрацював шофером з 1 січня по 6 березня (дата звільнення) (а.с.15-16).

Зазначене, на переконання суду, свідчить про те, що не відпрацювання у вказаних роках (у 1980 та 1984) мало місце з поважної причини.

Як наслідок, періоди його роботи у цих роках мають зараховуватись до його трудового (страхового) стажу у повному обсязі: за 1980 рік з 1 січня по 20 серпня 1980 року, за 1984 рік з 1 січня по 6 березня 1984 року.

Разом із цим докази стосовно поважності причин невідпрацювання позивачем мінімуму трудоднів за рік: у 1976 році (прийнятий на роботу 3 березня 1976 року, працював до кінця року), у 1979 році та у 1981 році (відсутні відомості про дату прийняття (поновлення) позивача на посаду шофера після його звільнення у 1980 році) матеріали справи не містять.

Згідно ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, періоди роботи позивача за 1976, 1979 та 1981 роки за відсутності доказів про підтвердження поважності причин не відпрацювання ним встановленого у цих роках мінімуму трудоднів на рік підлягають зарахування відповідно до фактично відпрацюваних днів, а саме: за 1976 рік - 115 днів, за 1979 рік - 238 днів, за 1981 рік - 181 день.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи наведені нормативно-правові приписи, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача від 26 вересня 2022 року № 06, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення цього рішення підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19 вересня 2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням всіх записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та дублікаті трудової книжки колгоспника № 468 виданих на ім`я позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно ч.ч. 3, 4 цієї ж статті у разі […] індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд висновує, що прийняття судового рішення про зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням всіх записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 14 березня 1984 року та з урахуванням записів у дублікаті трудової книжки колгоспника № 468 від 3 березня 1978 року (з врахування правової оцінки, наданої судом у рішенні щодо порядку зарахування до страхового (трудового) стажу позивача періодів його роботи в колгоспі ім. Куйбишева) - не передбачає втручання суду в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Щодо зауважень відповідача про те, що зобов`язальні дії мають бути скеровані до іншого пенсійного органу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пенсійного органу за місцем проживання ОСОБА_1 ), суд зазначає таке.

30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961.

Зазначеною постановою були внесені зміни в тому числі до Порядку № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1).

Внесені зміни передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 1 квітня 2021 року, відповідно до якого заяви про призначення/перерахунок пенсії опрацьовуються бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає особа, що звернулась із цією заявою.

Запровадження принципу екстериторіальності відбувалось задля: створення єдиного підходу до застосування пенсійного законодавства; централізованої прозорої системи контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізації особистих контактів з громадянами; відв`язки звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі сервісний центр).

Заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Відповідно до п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії […] приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Пунктом п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Згідно п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

Відповідно до п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що:

- із заявою про призначення (перерахунок) пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто до сервісного центру) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (п. 1.1);

- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу (п. 4.2).

- принцип екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, тобто територіального органу Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, тобто територіальному органу Пенсійного фонду України, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Виходячи із наведених приписів Порядку № 22-1 належним пенсійним органом, який має повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, є Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як орган, що прийняв рішення, визнане судом протиправним.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору № 8795-1798-1397-4883 від 13 жовтня 2022 року, позивач при зверненні до суду із даним позовом сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн (а.с. 8).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи встановлені судом обставини та висновок суду про неправомірність рішення відповідача про відмову здійсненні перерахунку пенсії позивачу, суд вважає за необхідне покласти на пенсійний орган судові витрати позивача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 12, 72-78, 90, 94, 139, 244-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, зареєстроване місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 вересня 2022 року № 06 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року про призначення пенсії за віком - з урахуванням усіх записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 14 березня 1984 року та із урахуванням усіх записів у дублікаті трудової книжки колгоспника № 468 від 3 березня 1978 року із урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, зареєстроване місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна