Справа № 120/8775/22
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 травня 2023 р. Справа № 120/8775/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Ухвалою від 23.11.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що він є рідним братом ОСОБА_2 , який згідно договору про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ від 22.09.2008 року був стороною договору та носієм зобов`язань. 11.08.2016 Приморський районний суд м. Одеси постановив заочне рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ грошові кошти у відшкодування витрат за період навчання у розмірі 30710,30 грн. З цього моменту ОСОБА_2 набув статус боржника, а Одеський державний університет внутрішніх справ кредитором (стягувачем).

Разом із тим, постановою Одеського апеляційного суду від 10.10.2022 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016, яке ухвалене по справі №522/7348/16-ц за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання було скасовано.

З огляду на викладене, відповідач зазначив, що ОСОБА_2 втратив статус боржника, а Одеський державний університет внутрішніх справ кредитора (стягувавча).

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що було видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 01.03.2019 року. У встановлений законом строк, ОСОБА_1 вступив в спадщину та прийняв її, після смерті свого брата ОСОБА_2 . При цьому, відповідач наголосив на тому, що Одеський державний університет внутрішніх справ в порушення ст. 1281 ЦК України не пред`явив в установленні строки право вимоги до спадкоємця і на момент звернення з даним позовом втратив таке право.

Крім того, відповідач зазначив, що даний спір фактично зводиться до того, що покійний ОСОБА_2 , на думку позивача, не виконав свій обов`язок, щодо проходження публічної служби і в зв`язку з цим наступили наслідки майнового характеру.

Разом із тим, відповідач зазначив, що він не може успадкувати обов`язок по проходженню публічної служби в вигляді служби в органах МВС, який був у ОСОБА_2 . При цьому, вказав, що відповідно до ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті не майнові права.

Посилаючись на наведені вище обставини, відповідач просить суд відмовити в задоволенні даного позову.

27.12.2022 представником позивача подано до суду додаткові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, в який останній зазначив, що відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 16.11.2022 по справі № 522/22205/17 процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права та (або) обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. Тому незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Позивач зазначив, що ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.10.2020 було замінено боржника у виконавчому провадженні, що є процесуальним правонаступництвом, тобто констатовано заміну сторони у зобов`язанні в матеріальному правовідношені. Таким чином, оскільки вже мало місце судове рішення про стягнення коштів, затрачених Одеським державним університетом внутрішніх справ на утримання ОСОБА_2 під час навчання, та у цих правовідносинах вже відбулася заміна сторони у матеріальному правовідношенні, то додаткового звернення до спадкоємця із майновими вимогами не вимагалося.

Позивач також вказав, що проходження військової служби не є тотожним проходженню служби в органах внутрішніх справ та не звільняє особу, а в даному випадку її спадкоємця, від обов`язку відшкодувати кошти, витрачені державою на утримання особи під час навчання, якщо остання звільнилася зі служби в органах внутрішніх справ, не відпрацювавши встановленого трирічного терміну перебування на службі в органах внутрішніх справ.

Крім того, зазначив, що предметом позовних вимог Одеського державного університету внутрішніх справ є стягнення витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 в Одеському державному університеті внутрішніх справ. При цьому, в обґрунтування своїх доводів позивач посилається на те, що прийнявши спадщину, відповідач успадкував обов`язок відшкодування цих витрат, а не обов`язок проходження публічної служби.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

22.09.2008 між Одеським державним університетом внутрішніх справ та ОСОБА_2 укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Згідно договору ОСОБА_2 зобов`язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Наказом Одеського державного університету внутрішніх справ №64 о/с від 23.06.2012, у зв`язку з черговим випуском курсантів факультетів підготовки фахівців кримінальної міліції, транспортної міліції, для підрозділів слідства та дізнання, лейтенанта міліції ОСОБА_2 з 25.06.2012 знято з усіх видів забезпечення та відряджено для подальшого проходження служби в УМВС України у Вінницькій області.

Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 22.04.2013 №169 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено зі служби в міліції у запас за власним бажанням.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_2 зі служби в міліції за власним бажанням до встановленого трирічного терміну перебування на службі, 10.12.2013 Одеським державним університетом внутрішніх справ складено розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_2 у ОДУВС відповідно до постанови КМ України №313 від 01.03.2017 за період з 18.08.2008 по 30.06.2012.

Розмір фактичних витрат згідно із розрахунком становить 30710,30 грн.

Встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016 по справі №522/7348/16-ц, окрім іншого, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ грошові кошти у відшкодування витрат за період навчання у розмірі 30 710,30 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 27 років, про що 01.03.2019 складено відповідний актовий запис за №21.

В подальшому, ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.10.2020 по справі №147/1010/20, окрім іншого, вирішено замінити у виконавчому провадженні №62463353, щодо примусового виконання виконавчого листа №522/7348/16-ц від 11.08.2016, виданого Приморським районним судом м. Одеси, сторону виконавчого провадження - боржника ОСОБА_2 , на його правонаступника - боржника ОСОБА_1 , спадкоємця, який прийняв спадщину.

Разом із тим, постановою Одеського апеляційного суду від 10.10.2022 по справі №522/7348/16-ц, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року, а провадження в справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання закрито (у зв`язку з неналежністю розгляду справи в порядку цивільного судочинства).

Наведені вище обставини слугували підставою для звернення Одеського державного університету внутрішніх справ з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 в Одеському державному університеті внутрішніх справ.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Особливості відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, врегульовувались Законом України "Про міліцію" та Порядком відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 №313, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, а тому підлягають аналізу.

Водночас, слід врахувати, що Закон України "Про міліцію" втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію", а Порядок №313 20.04.2017 в зв`язку із затвердженням Кабінетом Міністрів України 12.04.2017 нового Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських за №261.

Особливості підготовки фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України визначалися ст.18 Закону України "Про міліцію".

Так, частинами 5, 7 згаданої статті вказаного Закону передбачалося, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Подібні приписи містяться і у ст.74 Закону "Про Національну поліцію".

Пунктом 1 Порядку №313, передбачалося, що цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі:

- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість;

- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу;

- звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Пунктом 3 Порядку №313 було визначено, що витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з МОН.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі (п.4 Порядку №313).

Пунктом 6 Порядку №313 передбачалося, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. У разі поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми витрат припиняється.

Аналіз наведених вище приписів свідчить про те, що з метою підготовки фахівців у вищих навчальних закладах, що перебували у віданні МВС України, між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається, укладався договір про навчання. Такі особи перебували на повному державному утриманні. Разом із тим, передбачалися випадки, за яких особа, яка проходила навчання, повинна була відшкодувати Міністерству внутрішніх справ витрати, що були понесені ним на утримання таких осіб. Одним із таких випадків було й звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 не дотримався умов укладеного із ним договору про підготовку фахівця в ОДУВС, адже після закінчення навчання у вищому навчальному закладі МВС не пропрацював три роки в органах внутрішніх справ.

Наведені вище обставини призвели до того, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016 по справі №522/7348/16-ц, окрім іншого, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ грошові кошти у відшкодування витрат за період навчання у розмірі 30710,30 грн.

Разом із тим, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 27 років, про що 01.03.2019 складено відповідний актовий запис за №21.

В подальшому, ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.10.2020 по справі №147/1010/20, окрім іншого, вирішено замінити у виконавчому провадженні №62463353, щодо примусового виконання виконавчого листа №522/7348/16-ц від 11.08.2016, виданого Приморським районним судом м. Одеси, сторону виконавчого провадження - боржника ОСОБА_2 , на його правонаступника - боржника ОСОБА_1 , спадкоємця, який прийняв спадщину.

Разом із тим, постановою Одеського апеляційного суду від 10.10.2022 по справі №522/7348/16-ц, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року, а провадження в справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання закрито (у зв`язку з неналежністю розгляду справи в порядку цивільного судочинства).

Як наслідок, 27.10.2022 позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення витрат, пов`язаних із утриманням ОСОБА_2 у вищому навчальному закладі.

Відповідні вимоги позивач заявляє до ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 .

При цьому, обґрунтовуючи вимоги даного позову, позивач зазначив, що обов`язок щодо відшкодування витрат на утримання ОСОБА_2 під час його навчання в Одеському державному університеті внутрішніх справ в момент прийняття спадщини перейшов до його спадкоємця - ОСОБА_1 .

Разом із тим, суд критично оцінює наведені вище твердження позивача, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

В даному ж випадку, як уже було встановлено судом вище, ОСОБА_2 не дотримався умов укладеного із ним договору про підготовку фахівця в ОДУВС, адже після закінчення навчання у вищому навчальному закладі МВС не пропрацював три роки в органах внутрішніх справ.

При цьому, згідно договору ОСОБА_2 зобов`язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 договору, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Пунктом 6 Порядку №313 передбачалося, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Тобто, із наведеного вище слідує, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 умов договору та відсутності факту добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Одеському державному університеті внутрішніх справ, у позивача виникло право вимоги щодо відшкодування відповідних витрат, в тому числі в судовому порядку.

Як було встановлено судом вище, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016 по справі №522/7348/16-ц, окрім іншого, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Одеського державного університету внутрішніх справ грошові кошти у відшкодування витрат за період навчання у розмірі 30710,30 грн.

Таким чином, у зв`язку із ухваленням заочного рішення від 11.08.2016 по справі №522/7348/16-ц ОСОБА_2 набув статусу боржника в спірних правовідносинах.

При цьому, саме в межах розгляду справи №522/7348/16-ц судом досліджувалось питання щодо наявності чи/або відсутності підстав для стягнення відповідних коштів із ОСОБА_2 .

Втім, постановою Одеського апеляційного суду від 10.10.2022 по справі №522/7348/16-ц, скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016, а провадження в справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання закрито.

Із наведеного вище слідує, що у зв`язку із скасуванням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року ОСОБА_2 втратив статус боржника.

При цьому, судом не заперечується наявність у Одеського державного університету внутрішніх справ право вимоги щодо відшкодування відповідних витрат.

Разом з цим, право на відшкодування витрат за період навчання, що не були присудженні за життя ОСОБА_2 , на переконання суду, не спадкується, а тому у випадку смерті особи до ухвалення рішення про стягнення з нього відповідних коштів, матеріального та процесуального правонаступництва за такою вимогою не відбувається.

В даному ж випадку, постановою Одеського апеляційного суду від 10.10.2022 по справі №522/7348/16-ц було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016 в справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат.

При цьому, питання того, які саме обставини слугували підставою для скасування відповідного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року, в даному випадку не має жодного значення, адже важливим є сам факт його скасування.

Суд також критично оцінює посилання позивача на те, що в даному випадку уже відбулось процесуальне правонаступництво на підставі ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.10.2020 по справі №147/1010/20, якою, окрім іншого, вирішено замінити у виконавчому провадженні №62463353, щодо примусового виконання виконавчого листа №522/7348/16-ц від 11.08.2016, боржника ОСОБА_2 , на його правонаступника - ОСОБА_1 , адже як уже було встановлено судом вище, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2016 року, на підставі якого і було видано виконавчий лист №522/7348/16-ц, скасоване постановою Одеського апеляційного суду від 10.10.2022.

Крім того, зобов`язання щодо відшкодування за період навчання ОСОБА_2 , на переконання суду, є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідні висновки суду також підтверджуються положеннями пункту 6 Порядку №313, яким передбачено, що у разі поновлення на навчанні особи, що була відрахована з навчального закладу, стягнення суми витрат припиняється.

Тобто, у випадку якщо ОСОБА_2 було б поновлено на роботі в органах внутрішніх справ то стягнення сум витрат за навчання було б припинено.

Таким чином, враховуючи усі вище викладені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість пред`явлення вимог даного позову щодо стягнення витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_2 у вищому навчальному закладі, до ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для відшкодування позивачу витрат зі сплати судового збору не має.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Одеський державний університет внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м. Одеса, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Повний текст рішення складено 01.05.2023.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна