Справа № 300/4171/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/4171/22 пров. № А/857/2044/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В, Пліш М.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року (головуючий суддя: Микитюк Р.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови № 314893 від 22.09.2022,

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 17.10.2022 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанови № 314893 від 22.09.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. З результатами зважування, проведеного в Івано-Франківській області на автодорозі Н-09 Мукачеве-Львів не погоджується, оскільки вважає, що за допомогою вимірювального обладнання «CHEKLODE FREEWEIGH», не можна було здійснювати зважування.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Відповідач, 14.04.2023 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач, 21.04.2023 подав додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що під час проведення рейдової перевірки старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті Вишневським В.О. зупинено завантажений транспортний засіб Renault д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричіпом SHMITZ, д.н.з. НОМЕР_2 та запропоновано водію надати документи передбачені ст. 48 Законом України «Про автомобільний транспорт» та пройти габаритно-ваговий контроль.

Водієм ОСОБА_2 надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу тягача та напівпричіпа, посвідчення водія, НОМЕР_3 від 31.08.2022.

Під час проходження габаритно-вагового контролю встановлено, що водій ОСОБА_2 здійснював перевезення вантажу згідно ТТН № НПЛ00022332 від 31.08.2022 з перевищенням допустимих вагових параметрів, а саме: згідно чека зважування № 04006 від 01.09.2022, навантаження на одиничну вісь складає 12,1 т при нормативно допустимій 11,5 т.

За результатами проведення перевірки складено акт про перевищення транспортним засобом вагових нормативних параметрів № 048825 від 01.09.2022 (а. с. 8,79), довідку № 0009308 від 01.09.2022 про результати здійснення габаритно-вагового контролю (а. с. 9, 80).

Також, за результатами перевірки 01.09.2022 складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт № 324734, в якому зафіксовані виявлені порушення, а саме: абз 14, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%, але не більше 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (а. с. 78).

Відповідачем, 22.09.2022 прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 314893 за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5% але не більше 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абз. 14, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Відмовляючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного припису діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ).

Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (ст. 1 Закон № 2344-ІІІ).

Відповідно до ч. 14 статті 6 Закону № 2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За нормами п. 16 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки можливе: здійснення габаритно-вагового контролю.

Згідно пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення вантажів.

Відповідно до статті 48 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14 жовтня 1997 року № 363 на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Так, відповідно до підпунктів 8.14-8.15 Глави 8 Правил № 363 завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху. Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно з пунктом 12.1 Глави 12 Правил № 363 при транспортуванні вантажів необхідно дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Пункт 12.5 Глави 12 Правил № 363 передбачає, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Згідно з пунктом 8.20 Глави 8 Правил № 363 водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у ПДР (пункт 8.21 Глави 8 Правил № 363).

Аналіз наведених правих норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що водій, який здійснює вантажні перевезення, великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху. Тобто, обов`язок забезпечення належного розміщення та кріплення вантажу, яке б унеможливлювало його зміщення під час руху покладається на водія, який перевозить вантаж, зміщення вантажу і, як наслідок, перевищення встановлених вагових обмежень, є порушенням вимог чинного законодавства.

Разом з тим, за порушення законодавства про автомобільний транспорт за перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закон № 2344-ІІІ, саме до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Відповідно до п. п. 3, 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5% але не більше 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за яке передбачена абз. 14, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», на позивача накладено штраф в розмірі 8500 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції позивачем не подано доказів отримання дозволу на участь у дорожньому русі транспортного засобу, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні та видані уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документ про внесення плати за проїзд такого транспортного засобу.

Щодо покликання позивача про порушення Порядку здійснення габаритно-вагового, оскільки матеріали справи підтверджують, що зважування транспортного засобу здійснювалось за допомогою ваги пересувної автомобільної типу «CHEKLODE FREEWEIGH», то суд апеляційної інстанції вважає такі покликання безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 12, 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг» від 27 червня 2007 року № 879, яким затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879), вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на вищевказаний засіб вимірювальної техніки ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту споживачів» видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 24.11.2021 № 34-00/3091 з терміном дії до 24.11.2022. За результатами повірки встановлено, що засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ДСТУ 29329-92 (а. с. 95).

Отже, станом на 01 вересня 2022 року (дата проведення зважування транспортного засобу позивача) засіб вимірювальної техніки відповідав загальним технічним вимогами державних стандартів.

Крім того, 21.11.2007 Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики видано сертифікат серії А № 004666, яким встановлено міжповірочний інтервал для зважувального обладнання не більше 1 року, а також засвідчено, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань затверджено тип засобів вимірювальної техніки «Ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGH», зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У2570-07 (а. с. 94).

Суд апеляційної зазначає, що оскільки цей сертифікат не містить застережень щодо способу використання зважувального обладнання (у статичному режимі або в русі), а конструкція та характеристики дозволяють зважувати транспортні засоби шляхом визначення по осьового навантаження та повної маси транспортного засобу, як в русі, та і в статиці, «Ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGH» в повній мірі відповідають Вимогам до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритоно-вагового контролю автомобільних дорогах загального використання, затверджених наказом Мінінфраструктури України № 255 від 28.07.2015, та забезпечують виконання покладених на Укртрансбезпеку завдань щодо перевірки дотримання перевізниками вимог законодавства, зокрема п. 22.5 ПДР України в частині визначення осьових навантажень шляхом проведення точного габаритно-вагового навантаження.

Аналогічні висновки щодо можливості застосування «Ваг пересувних автомобільних CHEKLODE FREEWEIGH» викладено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року справа № 802/518/17-а.

Отже, доводи позивача стосовно відсутності можливості у відповідача здійснити відповідні зважання, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що документ на вантаж товарно-транспортна накладна не є належним доказом, що підтверджує фактичну вагу товано-матеріальних цінностей, що перевозяться, так як використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей та не виключає перевезення одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не зазначених у первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Щодо посилань позивача, на те, що 01.09.2022 в місті Долина на митному посту «Долина» Івано-Франківської митниці здійснено повторне зважування вантажного автомобіля з напівпричепом, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 12 пункту 2 Порядку 879, повторне вимірювання і зважування - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в`їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї. Не є повторним вимірювання, яке проводиться через технічні перебої в роботі вимірювального і зважувального обладнання.

Отже, оскільки повторне зважування здійснювалося не в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю (с. Вербилівці, км. 372, а/д Н-09 «Мукачево-Львів»), а в місті Долина на митному посту «Долина» Івано-Франківської митниці, а тому, не може бути доказом відсутності перевищення вагових обмежень транспортним засобом позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем (перевізником) здійснено перевезення вантажу з перевищенням допустимих вагових параметрів, зокрема, навантаження на одиничну вісь складала 12,1 т, при нормативно допустимій 11,5 т, а тому висновок суду першої інстанції про те, що відповідач при прийнятті оскаржуваного припису діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством та відмови у позові є правильним.

Таким чином, апеляційна скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року у справі № 300/4171/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш