Справа № 260/34/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2023 рокум. Ужгород№ 260/34/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання Рошко Л.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

за участі представника позивача Гецко Вікторії Василівна;

відповідач Регіональний сервісний центр Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Закарпатській області представник Учаров Руслан Юрійович;

відповідач Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ представник Ємельянова Інна Олександрівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області та Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної та матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна, 7, ) та Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ (04071, м. Київ, вул. Лук`янівська, 62, ), яким просив суд: "1. Відкрити провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного сервісного центра МВС до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області; 2. Визнати протиправним та скасувати Наказ №2/6/122-кп Головного сервісного центра МВС від 22.11.2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС); 3. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС); 4. Стягнути з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.11.2022 року по день ухвалення рішення судом із розрахунку 22 030,46 грн. середньомісячної заробітної плати; 5. Стягнути з Головного сервісного центра МВС моральну шкоду на суму 100000,00 (сто тисяч) грн. на користь ОСОБА_1 ; 6. Стягнути з Головного сервісного центра МВС матеріальну шкоду на суму 115000,80 (сто п`ятнадцять тисяч) грн. на користь ОСОБА_1 ; 7. Витребувати у Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області накази про відсторонення з посади ОСОБА_1 відповідно до Ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду; 8. Допустити негайне виконання у частині негайного поновлення на посаді та стягнення місячного середнього заробітку; 8. Здійснити розподіл судових витрат.".

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку було відмовлено.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача про призначення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку було відмовлено.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2023 року було призначено підготовче засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року було призначено підготовче засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 березня 2023 року було закрито підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2023 року було призначено судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції.

Розгляд даної справи відкладався (оголошувалась перерва) у зв`язку з існуванням на те об`єктивних законодавчо встановлених підстав, у тому числі й за ініціативою учасників справи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом Головного сервісного центра МВС від 22 листопада 2022 року за № 2/6/122-кп позивача було звільнено з посади заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) з 23 листопада 2022 року, оскільки у період з 20 червня 2022 року по 22 листопада 2022 року не з`явився на службу більше як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності. Позивач зазначає, що в період тимчасової непрацездатності він був відсторонений від посади. Так, позивач зазначає, що на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 27 червня 2022 року позивача, як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого статтею 368 частиною 3 КК України, відсторонено від займаної посади до 18 серпня 2022 року, а на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16 серпня 2022 року відсторонено до 17 жовтня 2022 року. З огляду на викладені у позові обставини, наказ про звільнення позивача з посади не відповідає визначеним частиною 2 статті 2 КАС України критеріям правомірності. У зв`язку із вищенаведеним позивач звернувся до суду.

Відповідачем Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що на виконання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року у справі № 308/7615/22 ОСОБА_1 було відсторонено від посади до 18 серпня 2022 року, включно без збереження заробітної плати. Згідно із інформацією розміщеною в Єдиному державному реєстрі судових рішень, інших ухвал у справі № 308/7615/22 про продовження строку відсторонення підозрюваного ОСОБА_1 не міститься. Також у ГСЦ МВС відсутня інформація про надходження таких ухвал до РСЦ ГСЦ МВС в Закарпатській області. ГСЦ МВС видано оскаржуваний наказ від 22 листопада 2022 року № 2/6/122-кп про звільнення ОСОБА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства у сфері державної служби та в межах наданих повноважень, оскільки були наявні для звільнення позивача підстави, визначені статті 87 частиною 2 Закону України "Про державну службу" (нез`явлення державного службовця на службі більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності).

У судовому засіданні позивач та його представник просили суд позов задовольнити з підстав, що у ньому наведені.

В судовому засіданні представники відповідачів заперечили щодо задоволення позовних вимог. Просили відмовити в повному обсязі з підстав наведених у відзивах.

Розглянувши подані сторонами докази, заслухавши сторони та їх представників, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 16 листопада 2021 року на підставі наказу Головного сервісного центру МВС № 2/6/80кп від 12 листопада 2021 року ОСОБА_1 , був призначений на посаду заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) як переможець конкурсу (Т. 1 а.с. 121).

23 червня 2022 року до регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області надійшов лист Державного бюро розслідування (далі по тексту - ДБР) від 23 червня 2022 року № 12-61 7254 вих-22, яким повідомлено про те, що 17 червня 2022 року працівниками ДБР було затримано ОСОБА_1 , заступника начальника відділу організації реєстраційної роботи та допуску водіїв до керування транспортними засобами регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) та про вручення йому 18 червня 2022 року підозри про наявність в його діях ознак злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 частиною 3 Кримінального кодексу України (Т. 1 а.с.а.с. 122, 123).

11 липня 2022 року до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області надійшов лист ДБР від 11 липня 2022 року № 12-61-91.вих-22, яким, зокрема, надіслано копію ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачука O.A. від 27 червня 2022 року № 308/7615/22 про відсторонення підозрюваного ОСОБА_1 з посади (Т. 1 а.с.а.с. 124, 125).

На підставі доповідної записки заступника начальника управління - начальника відділу організації реєстраційно-екзаменаційної роботи та взаємодії із суб`єктами господарювання управління організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами ГСЦ МВС ОСОБА_2 від 07 липня 2022 року за № 1407/12/2-0-2022, наказом ГСЦ МВС від 12 липня 2022 року № 50-дп "Про порушення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 " порушено відповідне дисциплінарне провадження та відсторонено ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків з 12 липня 2022 року до закінчення здійснення дисциплінарного провадження (Т. 1 а.с.а.с. 126-129).

Також, на виконання ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачука O.A. від 27 червня 2022 року у справі № 308/7615/22 про відсторонення підозрюваного ОСОБА_1 , наказом ГСЦ МВС від 15 липня 2022 року за № 2/6/82-кп "Про відсторонення ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 було відсторонено від посади заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортних засобів регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС), до 18 серпня 2022 року, включно без збереження заробітної плати (а.с. 130).

18 жовтня 2022 року до ГСЦ МВС з доповідною запискою від 18 жовтня 2022 року звернувся начальник регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області ОСОБА_3 з пропозицією щодо розгляду питання про звільнення з посади ОСОБА_1 , який з 20 червня 2022 року по 18 жовтня 2022 року не з`являється на службу більш як 120 календарних днів підряд (Т. 1 а.с.а.с. 131, 132).

17 листопада 2022 року до ГСЦ МВС з доповідною запискою від 17 листопада 2022 року звернувся заступник начальника регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області з територіальних сервісних центрів МВС Крістіан Фекийшгазі, стосовно припинення державної служби та звільнення з посади ОСОБА_1 . Враховуючи факт, що починаючи із 20 червня 2022 року по 17 листопада 2022 року ОСОБА_1 не заявлявся на службу більше як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, просив розглянути питання про можливість припинення державної служби ОСОБА_1 на підставі статті 87 частини 2 Закону України "Про державну службу" (Т. 1 а.с.а.с. 143, 144).

Судом встановлено, що відповідно до Електронних листків непрацездатності ОСОБА_1 , які надані представником відповідача та роздруковані з реєстру електронних листків непрацездатності, такі відкривались:

з 20 червня 2022 року по 22 червня 2022 року, листок непрацездатності № 4700190-1, інформація внесена Товариством з обмеженою відповідальністю "Превеншин" кількість днів тимчасової непрацездатності становить 3 календарних дні (Т. 1 а.с.а.с. 133, 145);

з 23 червня 2022 року по 24 червня 2022 року листок непрацездатності № 4736342-1 кількість днів тимчасової непрацездатності становить 2 календарних дні, інформація внесена Товариством з обмеженою відповідальністю "Превеншин" (Т. 1 а.с.а.с. 134, 146);

з 27 червня 2022 року по 06 липня 2022 року листок непрацездатності № 4766071-1 кількість днів тимчасової непрацездатності становить 10 календарних днів, інформація внесена Товариством з обмеженою відповідальністю "Превеншин" (Т. 1 а.с.а.с. 135, 147);

з 07 липня 2022 по 15 липня 2022 року листок непрацездатності № 4870463-1 кількість днів тимчасової непрацездатності становить 9 календарних днів, інформація внесена Товариством з обмеженою відповідальністю "Превеншин" (Т. 1 а.с.а.с. 136, 148);

з 18 липня 2022 року по 16 серпня 2022 року листок непрацездатності № 4011284-1 кількість днів тимчасової непрацездатності становить 30 календарних днів, інформація внесена Комунальним підприємством "Ужгородська багатопрофільна клінічна лікарня" (Т. 1 а.с.а.с. 137, 149);

з 17 серпня 2022 року по 14 вересня 2022 року листок непрацездатності № 4374067-1 кількість днів тимчасової непрацездатності становить 29 календарних днів, інформація внесена Комунальним підприємством "Ужгородська багатопрофільна клінічна лікарня" (Т. 1 а.с.а.с. 138, 150);

з 15 вересня 2022 року по 23 вересня 2022 року, листок непрацездатності 5828437-1 кількість днів тимчасової непрацездатності становить 9 календарних днів, інформація внесена Товариством з обмеженою відповідальністю "Превеншин" (Т. 1 а.с.а.с. 139, 151);

з 26 вересня 2022 року по 25 жовтня 2022 року, листок непрацездатності 5062234-1 кількість днів тимчасової непрацездатності становить 30 календарних днів, інформація внесена Комунальним некомерційним підприємством "Ужгородська багатопрофільна клінічна лікарня" (Т. 1 а.с.а.с. 140, 152);

з 26 жовтня 2022 року по 22 листопада 2022 року, листок непрацездатності 566031-1 кількість днів тимчасової непрацездатності становить 28 календарних днів, інформація внесена Комунальним некомерційним підприємством "Ужгородська багатопрофільна клінічна лікарня" (Т. 1 а.с. 153).

На підставі вказаних документів (електронних листків непрацездатності та доповідної записки від 17 листопада 2022 року, відповідно до статті 87 частини 2, статті 89 Закону України "Про державну службу" та статті 24 Закону України "Про відпустки", наказом ГСЦ МВС від 22 листопада 2022 року за № 2/6/112-кп "Про звільнення ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС), 23 листопада 2022 року, із припиненням державної служби, як такого, що з 20 червня 2022 року по 22 листопада 2022 року не з`явився на службу більше як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, із припиненням державної служби (Т. 1 а.с.а.с. 28, 29, 154, 155).

Наказом ГСЦ МВС від 23 листопада 2022 року № 197-дс "Про закриття дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 " раніше порушене дисциплінарне провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 , закрито у зв`язку із звільненням останнього з посади та припиненням державної служби, 23 листопада 2022 року (Т. 1 а.с. 156).

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентовані приписами Закону "Про державну службу" за № 889-VIII (далі по тексту Закон України № 889-VIII).

Відповідно до статті 5 частини 2 Закону України № 889-VIII, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 83 частиною 1 Закону України № 889-VIII визначені підстави для припинення державної служби, зокрема, відповідно до пункту 4 державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону України № 889-VIII).

За приписами статті 87 частини 2 Закону України № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

Отже, нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

З наведених приписів законодавства слідує, що до періоду тимчасової непрацездатності зараховуються всі календарні дні звільнення від роботи за листком непрацездатності, у тому числі святкові, неробочі і вихідні дні, які припадають на такий період.

При визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. Також у цьому разі, вихід державного службовця на службу не є тією обставиною, яка перешкоджає суб`єкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою.

Відтак, при визначенні наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку із нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, облік часу нез`явлення на службі здійснюється сумарно протягом року та об`єктивно має становити 151 календарний день і більше з першого дня тимчасової непрацездатності.

Тобто, таке нез`явлення повинне бути обумовлене саме тимчасовою непрацездатністю, тобто наявністю специфічного стану здоров`я, який у звичайних умовах перешкоджав би працівникові виконувати свої трудові обов`язки у робочий час, зокрема згідно Правил внутрішнього службового розпорядку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15 травня 2020 року у справі № 808/3576/16.

Водночас, наведені законодавчі приписи обумовлюють здійснення розрахунку саме зважаючи на кількість календарних днів тимчасової непрацездатності у період перебування у трудових відносинах (проходження служби), а не кількість календарних днів тимчасової непрацездатності, які припадають на робочі дні.

Таким чином, статтею 87 частиною 2 Закону України № 889-VIII передбачено дві підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а саме: перша нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд; друга нез`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

Як встановлено судом, загальний час тимчасової непрацездатності позивач, за період з 26 червня 2022 року по день звільнення 23 листопада 2022 року (спірний наказ від 22 листопада 2022 року) становить рівно 150 календарних днів, а саме: з 20 червня 2022 року по 22 червня 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 3 календарних дні (Т. 1 а.с.а.с. 133, 145); з 23 червня 2022 року по 24 червня 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 2 календарних дні (Т. 1 а.с.а.с. 134, 146); з 27 червня 2022 року по 06 липня 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 10 календарних днів (Т. 1 а.с.а.с. 135, 147); з 07 липня 2022 по 15 липня 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 9 календарних днів (Т. 1 а.с.а.с. 136, 148); з 18 липня 2022 року по 16 серпня 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 30 календарних днів (Т. 1 а.с.а.с. 137, 149); з 17 серпня 2022 року по 14 вересня 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 29 календарних днів (Т. 1 а.с.а.с. 138, 150); з 15 вересня 2022 року по 23 вересня 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 9 календарних днів (Т. 1 а.с.а.с. 139, 151); з 26 вересня 2022 року по 25 жовтня 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 30 календарних днів (Т. 1 а.с.а.с. 140, 152); з 26 жовтня 2022 року по 22 листопада 2022 року кількість днів тимчасової непрацездатності становить 28 календарних днів (Т. 1 а.с. 153), тобто: 3+2+10+9+30+29+9+30+28=150.

Також судом під час розгляду справи по суті було встановлено, що у відповідності до ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 серпня 2022 року та від 16 вересня 2022 року було продовжено відсторонення позивача від займаної ним посади загалом до 17 жовтня 2022 року.

Наказів щодо відсторонення ОСОБА_1 як підозрюваного, на виконання ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 серпня 2022 року та від 16 вересня 2022 року було ГСЦ МВС не видавалося.

У відповідності до довідки, що видана регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) від 19 квітня 2023 року за № 31/7-1490 (Т. 2 а.с. 95), робочими днями у позивача були понеділок-п`ятниця, вихідними днями субота неділя.

Таким чином, за звичайних умов, позивач зобов`язаний був би з 18 жовтня 2022 року приступити до виконання посадових обов`язків. Однак відповідно до наданих електронних листків непрацездатності позивач до 22 листопада 2022 року включно перебував у стані тимчасової непрацездатності.

Отже, відповідачем не доведено наявність передумов для застосування до спірних правовідносин статті 87 частини 2 Закону України № 889-VIII, яка передбачає підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, тобто не менше 151 календарного дня.

Відповідно, звільнення позивача із займаної посади є протиправним, оскільки, як встановлено судом та зазначалося вище тимчасова непрацездатність позивача за спірний період тривала рівно 150 календарних дні, а не більше цієї кількості.

За наведених обставин та враховуючи, що причиною звільнення позивача в оскаржуваному наказі зазначено саме нез`явлення на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності, суд вважає таке звільнення позивача протиправним, що в силу статті 235 частин 1 і 2 Кодексу Законів про Працю України є підставою для поновлення його на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 235 частини 2 Кодексу Законів про Працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У відповідності до статті 27 частини 1 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", зокрема у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (Далі по тексту Постанова № 100).

Відповідно до пункту 2 Постанови № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Як було встановлено судом у період з 27 червня по 18 жовтня 2022 року на підставі відповідних судових рішень позивач був відсторонений від займаної посади, а відтак протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю звільнення (вересень, жовтень), позивач не працював, а тому середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи, тобто місяці фактичної роботи, які у відповідності до довідки та встановлених фактичних обставин є травень та червень 2022 року (Т. 1 а.с. 47).

Під час розгляду справи по суті учасники справи погодилися, що у випадку задоволення позовних вимог щодо поновлення позивача на посаді, яку останній займав до звільнення, середній заробіток необхідно вираховувати відповідно до довідки про доходи від 27 грудня 2022 року за № 11 (Т. 1 а.с. 47).

Відповідно до пункту 5 Постанови № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як зазначено в пункті 8 абзаці 1 Постанови № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки № 11 від 27 грудня 2022 року нарахована заробітна плата позивача у травні та червні 2022 становила відповідно 22030,46 грн та 12937,17 грн. Кількість робочих днів згідно графіка становили по 22 робочих дні у кожному місяці. Фактично позивачем у травні 2022 року відпрацьовано 22 робочих дні, а у червні 2022 року фактично відпрацьовано позивачем 13 робочих дні.

Таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 999 грн 08 копійок: 22030,46+12937,17=34967,63 грн / 35 (фактично відпрацьовані робочі дні у травні та червні 2022 року) = 999,08 грн.

Судом встановлено, що позивача було звільнено з посади 23 листопада 2022 року, а тому останнім днем роботи позивача є 23 листопада 2022 року, тобто дата звільнення 23 листопада 2022 року вважається останнім робочим днем позивача. А відтак з 24 листопада 2022 року у позивача почався вимушений прогул.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року за № 133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (тобто до 25 травня).

Відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022 року № 341/2022, продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год 25.05.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 23.08.2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757 воєнний стан в Україні продовжений на 90 днів до 19 лютого 2023 року.

Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Згідно із статтею 1 частинами 2, 3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", від 15 березня 2022 року № 2136-IX, який набрав чинності 24 березня 2022 року, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті 6 частини 6 вказаного Закону, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.

Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 24 листопада 2022 року по 20 квітня 2023 року складає 108 робочих днів, а саме: за листопада 2022 року 7 робочих днів, за грудень 2022 року 22 робочих днів, за січень 2023 року 22 робочих днів, за лютий 2023 року 20 робочих днів, за березень 2023 року 23 робочих днів, за квітень 2023 року 14 робочих днів.

Кількість днів вимушеного прогулу позивача за період з 24 листопада 2022 року по 20 квітня 2023 року складає 108 робочих днів, а загальна сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 24 листопада 2022 року по 20 квітня 2023 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 107900,64 грн (108*999,08).

Відповідно до статті 371 частини 1 пунктів 2, 3 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, в даній справі суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місяць в розмірі 21949,76 грн (999,08*22) та поновлення на займаній на час звільнення посаді.

Щодо вимог позивача про стягнення з Головного сервісного центра МВС моральної шкоду на суму 100000 (сто тисяч) грн на користь ОСОБА_1 та матеріальної шкоду на суму 115000,80 (сто п`ятнадцять тисяч) грн.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених норм КАС України, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

У розвиток цих положень, постановою від 27 листопада 2019 року, що ухвалена у справі № 750/6330/17, Верховний Суд звернув увагу на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).

Представник позивача обґрунтовує вимогу про відшкодування моральної шкоди на суму 100000 (сто тисяч) гривень, тим що позивач, як інвалід другої групи, у зв`язку із протиправними та не обґрунтованими діями Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ, починаючи з моменту отримання оскаржуваного наказу, перебував у стані нервового стресу, переживанні та відчутті невизначеності, внаслідок чого значно погіршився стан його здоров`я. Протиправні дії посадових осіб змусили його звернутись до суду в порядку адміністративного судочинства для відновлення своїх конституційних прав.

Водночас, у поясненнях позивач посилався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц: "Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання мас виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи."

Однак, зазначений позивачем висновок Верховного Суду прийнятий у справі, де позивач перебував під слідством та його перебування в умовах ізоляції тривалий час завдало позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на підставі статті 1167 ЦК України та Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач.

17 червня 2022 року працівниками територіального управління Державного бюро розслідувань було затримано ОСОБА_1 , 18 червня 2022 року вручено йому підозру про наявність в його діях ознак злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України та на підставі відповідних судових рішень позивач був відсторонений від займаної посади у період з 27 червня по 17 жовтня 2022 року включно.

Таким чином, твердження представника позивача та позивача, в частині стягнення моральної шкоди є безпідставним та таким, що не приймаються судом до уваги, оскільки не доводять тієї обставини, що саме прийняття оскаржуваного наказу ГСЦ МВС призвело до моральних страждань, а не інші зазначені у позові обставини.

Водночас, ні до позовної заяви, ні до пояснень не долучено доказів того, що саме звільнення позивача заподіяло йому моральну шкоду та не обґрунтовано, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди.

При вирішенні питання щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд звертає увагу на висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 400/491/21: "Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювана та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, аналізуючи наведені положення законодавства, з урахуванням обставинами справи, а також зваживши на згадані вище роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо відшкодування моральної шкоди, то насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача".

Однак, позивачем, його представником, в порушення статей 72-74, 77,78 КАС України не надано суду будь-яких доказів (підтвердних документів) на підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, а тому відсутні підстави для задоволення такої вимоги.

У наданих суду поясненнях від 12 березня 2023 року зазначено, що позивач перебував на тривалому лікуванні до звільнення, тобто до видачі наказу № 2/6/122-кп від 22.11.2022 року, однак після прийняття вищезазначеного наказу його стан здоров`я погіршився, про що свідчать медичні виписки, які додані до матеріалів справи.

У цих поясненнях в переліку додатків зазначено: чек від 28 лютого 2023 року та фото лікарського препарату.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що внаслідок звільнення був непрацездатним та перебував на тривалому лікуванні, що призвели до матеріальних витрат.

На підтвердження зазначеного до позовної заяви долучені: копія довідки медико- соціальної експертної комісії серія 12 ААБ № 625 від 24 травня 2022 року, копія комп`ютерної томографії крижово-клубових зчленувань (патино) від 30 червня року, копія чеків по оплаті за лікування та придбання медикаментів (дата останнього чеку - 01 грудня 2022 року), копія рахунок-замовлення медичної лабораторії "Асіра-Дія" від 01 липня 2022 року, копія лабораторних досліджень медичної лабораторії "Асіра-Дія" від 01 липня 2022 року, копія виписки з медичної картки амбулаторного хворого Лікувально-діагностичного центру "Асклепій" від 07 листопада 2022 року, копія Консультаційного висновку спеціаліста Амбулаторії від 23 грудня 2022 року, копія огляду лікаря від 23 грудня 2022 року.

Суд зазначає, що жодний із долучених доказів не є таким, що встановлює причинно-наслідковий зв`язок захворювання із звільненням позивача (захворювання було наявним у позивача заздалегідь до виникнення спірних відносин).

Відповідно до частин першої, другої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 6 частини 2 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Керуючись 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна, 7, ) та Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ (04071, м. Київ, вул. Лук`янівська, 62, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного сервісного центра МВС № 2/6/112-кп від 22 листопада 2022 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС).

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на займаній на час звільнення посаді заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) з 24 листопада 2022 року.

Стягнути з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 107900,64 (сто сім тисяч дев`ятсот гривень 64 копійок) грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на займаній на час звільнення посаді заступника начальника відділу організації реєстраційної діяльності та допуску водіїв до керування транспортними засобами регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) з 24 листопада 2022 року та стягнення з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна, 7, ) на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах одного місяця в розмірі 21949,76 (сімнадцять тисяч чотириста вісімдесят три гривні 82 копійки) грн підлягає негайному виконанню.

У задоволенні позову у частині інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 21 квітня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 01 травня 2023 року.

СуддяС.Є. Гаврилко