Справа № 520/3237/23
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 травня 2023 року № 520/3237/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Нацполіції в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Харківській області (, яке розташоване за адресою: 61022, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: Харківська область, Кегичівський район, с. Мажарка, компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки;

- зобов`язати ГУНП в Харківській області (, яке розташоване за адресою: 61022, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: Харківська область, Кегичівський район, с. Мажарка, компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 18.01.2023 на підставі наказу ГУНП в Харківській області №43о/с від 18.01.2023 ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Однак, в наказі про звільнення ОСОБА_1 не зазначено кількість днів невикористаних відпусток за 2015 - 2023 роки, за які йому має бути здійснена компенсаційна виплата.

З вказаною бездіяльністю ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 не згодний, вважає її протиправною, необґрунтованою, безпідставною та такою, що істотно порушує його законні інтереси та права на своєчасне отримання грошового забезпечення у вигляді компенсаційної виплати відповідно до Закону та інших нормативно-правових актів.

Ухвалою суду від 17.02.2023 р. відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за спеціальним законодавством, якими є Закон України №580-VIII та Порядок №260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану в році звільнення зі служби відпустку, у зв`язку з вказаним, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані відпустки при звільненні за роки, що передували року звільнення.

Водночас, вказав, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення.

В наказі про звільнення від 18.01.2023 № 43 о/с відповідачем не вказано, що позивач має право на отримання компенсації за невикористану відпустку за 2015-2023 рік.

У встановленому порядку наказ про звільнення від 18.01.2023 № 43 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом проводиться виплата коштів, позивачем оскаржено не було, доказів протилежного суду не надано.

За таких обставин, суд має дійти обґрунтованого висновку про не допущення відповідачем у спірних правовідносинах протиправної бездіяльності щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки, оскільки відповідачем в наказі про звільнення не зазначено кількість днів невикористаної відпустки за які повинна бути виплачена компенсація і відомостей про виплату компенсації за інші періоди наказ не містить, а позивач в свою чергу з таким наказом погодився та його не оскаржив.

Отже, без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані відпустки за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку №260.

Такі висновки наведені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі №808/2122/18.

Крім того, щорічні основні та додаткові відпустки за 2016, 2018, 2019,2021 роки позивач використав у повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 18.01.2022 №43 о/с звільнено майора поліції ОСОБА_1 /0082125/, старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Красноградського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області, з 18.01.2023 за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням).

Відповідно до вказаного наказу, стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки складає - 15 рок. 10 міс. 21 дн., у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби складає - 15 рок. 10 міс. 21 дн., у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 01 рік. 09 міс. 12 дн., час навчання - немає.

Вважаючи, що відповідачем при звільнені не нараховано та не виплачено грошове забезпечення в повному обсязі, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі по тексту - Закон України №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно статті 4 Закону України №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону України №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться у частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту -Закон України №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону України №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону України №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Приписами частин першої, другої, третьої і четвертої статті 93 Закону України №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону України №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Положеннями частин першої та другої статті 94 Закону України №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно абзацам сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Відтак, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Суд зазначає, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Враховуючи відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України №504/96-ВР, частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Судом при вирішенні даної справи враховано правову позицію у постановах Верховного суду від 19.01.2021 у справі №160/10875/19, від 11.02.2021 у справі №160/13220/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, згідно листа начальника УКЗ ГУНП в Харківській області від 24.02.2023 №64/ВС/119-12/01-2023 ОСОБА_1 щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки за 2016, 2018, 2019, 2021 використав у повному обсязі. Щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки за 2017 рік не використав (30 днів основної відпустки та 05 днів додаткової); щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки за 2020 рік використав частково (залишок 08 днів додаткової відпустки); щорічну чергову оплачувану основну та додаткову відпустки за 2022 рік використав частково (залишок 16 днів основної та 10 днів додаткової відпустки). Невикористана частина щорічної чергової оплачуваної основної та додаткової відпустки за 2015 рік - 2 доби. Відкликання з щорічних відпусток ОСОБА_1 не було.

Вказані обставини також підтверджуються витягами з наказів про відпустку за відповідні періоди.

Доказів нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані ним дні основної щорічної відпустки за 2015 рік, 2017 рік, 2020 рік та за 2022 рік відповідачем до матеріалів справи не надано.

Водночас вимоги позивача про виплату компенсації за невикористану частину чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік, за 2018 рік, 2019 рік та за 2021 рік задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд зазначає про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2015 рік, за 2017 рік, за 2020 рік та за 2022 рік та зобов`язання ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2015 рік, за 2017 рік, за 2020 рік та за 2022 рік.

Що стосується вимоги позивача про виплату компенсації за невикористану частину чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік, суд зазначає наступне.

У 2023 році позивач набув право на 30 днів основної та 11 днів додаткової відпустки.

З урахуванням вимог п. 9 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію України» за повний місяць служби позивач набуває право на відповідну кількість календарних дні щорічної відпустки, втім враховуючи те, що позивач не проходив службу повний місяць 2023 року, а був звільнений 18.01.2023, то він не набув право на компенсацію за невикористану відпустку за 2023 рік. У зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відтак, є хибними доводи відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон України №580-VIII та Порядок №260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 вирішений порядок застосування правових позицій Верховного Суду, відповідно до якого, у випадку якщо у різних постановах Верховного Суду викладені різні правові висновки з цього питання, то суд керується позицію, викладеною у постанові, яка зводиться до того, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Посилання відповідача у відзиві на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №820/5122/17, від 06.02.2020 у справі №818/1276/17, від 31.03.2020 у справі 808/2122/18, від 02.07.2020 у справі 850/1038/16 суд не бере до уваги, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в останніх судових рішеннях Верховного Суду мають перевагу, отже підлягає застосування висновки викладені у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19.

Щодо доводів відповідача, що без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані відпустки відповідні роки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку №260, суд зазначає наступне.

За приписами п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Наказ ГУ Нацполіції у Харківській області від 18.01.2023 № 43 о/с, за своєю правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки не змінює, не припиняє (не скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і не розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, а є актом одноразового застосування, дія якого має визначений строк.

При вирішенні цієї справи, суд враховує рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у якому визначено, що ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Ненормативні правові акти є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Суд зазначає, що наявність такої інформації в наказі є доцільною у випадку визначення її відповідачем при звільненні для подальшої виплати позивачу, однак, оскільки сама виплата компенсації в даній справі є предметом спору, то достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за всі невикористані дні основної та додаткової відпустки. У такому випадку рішення суду є достатньою підставою для виплати компенсації.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2015 рік, за 2017 рік, за 2020 рік та за 2022 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (; вул. Ярославська, буд.1/29, м. Харків, 61052) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 , адреса: с. Мажарка, Кегичівський район, Харківська область, 64040) компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток за 2015 рік, за 2017 рік, за 2020 рік та за 2022 рік.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01 травня 2023 року.

Суддя Бадюков Ю.В.