Справа № 600/3454/22-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3454/22-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

01 травня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор", в якому просив:

1.1. Визнати протиправними дії Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» щодо не належного забезпечення права ОСОБА_1 на телефонні розмови у мережах фіксованого або рухомого (мобільного) зв`язку, без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, що передбачені ч. 5 ст. 110 КВК України та пунктами 1,2, частини 4 розділу VII правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 р. №1769/5;

1.2. Зобов`язати ДУ "Чернівецький слідчий ізолятор" забезпечити право ОСОБА_1 на телефонні розмови у мережах фіксованого або рухомого (мобільного) зв`язку, без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, що передбачені ч. 5 ст. 110 КВК України та пунктами 1, 2 частини 4 розділу VII правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально - виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 р. №1769/5.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

4. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив про протиправність дій відповідача щодо порушення права останнього на здійснення дзвінків з мобільного телефону без обмеження їх кількості тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, посилаючись при цьому на вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

5. Апелянт вказує, що його право було порушено, адже його заяви про надання йому телефонних дзвінків, не були задоволені, що свідчить про те, що відповідач обмежив позивача у здійсненні телефонних розмов у кількості більше однієї тривалістю до 15 хв.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі, перебуває в державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор».

7. Судом дослідженні в матеріалах справи наявні аналогічного змісту заяви позивача в період з червня 2022 - серпень 2022 до начальника Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» про надання можливості здійснити телефонні розмови.

8. Зі змісту вказаних заяв вбачається, що на кожній з них начальником ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» проставлено резолюцію наступного змісту: «Дозволяю».

9. Судом також досліджено Журнал обліку телефонних розмов засуджених Держаної установи «Чернівецький слідчий ізолятор», згідно відомостей якого позивач здійснював телефонні дзвінки щодня в проміжок між 6 по 10, з 12 по 18 та з 20 по 30 червня, з 01 по 13, з 19 по 22, з 25 по 29 липня 2022 року тривалістю не менше 15 хвилин.

10. Крім того, згідно відомостей зазначених в Журналі обліку здійснення засудженими відеозв`язку через мережу Інтернет встановлено, що позивач здійснював дзвінки в період з 14 по 17, з 20 по 24, з 27 по 30 червня, а також 01, з 04 по 08, з 11 по 13, з 19 по 22, з 25 по 29 липня 2022 року тривалістю не менше 15 хвилин.

11. Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

12. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-5 цієї постанови.

13. Відповідач зазначає, що ним дотримуються всі норми законів та підзаконних нормативно-правових актів, та всім засудженим, які утримуються в межах ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» надаються рівні права у здійсненні телефонних дзвінків. Звертав увагу суду на те, відповідно до Журналу обліку телефонних розмов засуджених Державної установи «Чернівецький слідчий ізолятор» позивачем здійснювались телефонні дзвінки щодня в проміжок між 03 по 04, з 06 по 10, з 12 по 18, з 20 по 30 червня, а також з 01 по 15, з 19 по 28, з 30 по 31 липня 2022 року тривалістю не менше 15 хвилин.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

14. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

16. Згідно із ч. 3 ст. 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

17. Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

18. Так, завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

19. Згідно із ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

20. До засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України (ст. 3 КВК України).

21. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

22. Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

23. Так, правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4ст. 7 КВК України).

24. Відповідно до ч. 2ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

25. Згідно із ч. 1ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

26. Частиною 5ст. 110 КВК України визначено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

27. Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

28. Порядок надання побачень і телефонних розмов визначається нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

29. Отже, Кримінально-виконавчим кодексом України передбачено, що конкретні умови надання телефонних розмов мають визначатися нормативно-правовим актом, який затверджується визначеним органом виконавчої влади.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

30. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

31. На реалізацію положень статей 107 та 110 Кримінально-виконавчого кодексу України наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила №2823/5), згідно з пунктом 2 розділу 2 яких засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XІV цих Правил.

32. Так, розділом XІV Правил №2823/5 деталізовано особливості реалізації прав засуджених на телефонні розмови. Зокрема, пунктом 2 розділу XІV Правил №2823/5 передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

33. Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

34. Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

35. Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

36. У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

37. Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

38. Системний аналіз приписів частини 5 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 2 розділу XІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5, свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час. Однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативним актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин.

39. Апелянт стверджує, що відповідачем не належно забезпечується право останнього на здійснення телефонних дзвінків.

40. Колегія суддів зазначає, що із наданих відповідачем заяв позивача про надання йому можливості здійснення телефонних розмов в період з червня по серпень 2022 року судом встановлено, що начальником ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» проставлено резолюцію наступного змісту: «Дозволяю», тобто надано дозвіл на здійснення телефонних дзвінків.

41. Також згідно дослідженого судом Журналом обліку телефонних розмов засуджених судом встановлено, що позивач здійснював телефонні дзвінки у спірний період. Тобто, відповідачем в повній мірі забезпечено право позивача на здійснення телефонних дзвінків в червні, липні 2022 року.

42. Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що він має право на необмежену кількість дзвінків з тривалістю розмови до 15 хвилин кожна, й вважає такі помилковими, з огляду на наступне.

43. Так, положення пункту 2 розділу XІV Правил №2823/5 слід трактувати таким чином, що засуджені мають право на необмежену кількість телефонних розмов у визначений розпорядком дня час, однак протягом дня тривалість таких розмов не має перевищувати сумарно 15 хвилин.

44. Інше тлумачення вказаних норм позивачем є помилковим, оскільки надання засудженому права на необмежену кількість телефонних розмов, тривалість яких становитиме 15 хвилин кожна, унеможливить реалізацію права на телефонні розмови усіх засуджених.

45. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належним чином забезпечено право позивача на здійснення телефонних розмов за поданими ним зверненнями у спірний період, а тому позовні вимоги є безпідставними, а аргументи позивача помилковими.

46. Відтак, відсутні правові підставі для задоволення позову, оскільки у спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

47. За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

48. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

49. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

50. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

51. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

52. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

53. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.