Справа № 600/3386/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/3386/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

03.10.2022 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" з такими позовними вимогами:

визнати протиправними дії Державної установи "Чернівецький слідчий ізолятор" щодо не належного забезпечення права ОСОБА_1 на телефонні розмови у мережах фіксованого або рухомого (мобільного) зв`язку, без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, що передбачені ч. 5 ст. 110 КВК України та пунктами 1, 2 частини 4 розділу VII правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5;

зобов`язати ДУ "Чернівецький слідчий ізолятор" забезпечити право ОСОБА_1 на телефонні розмови у мережах фіксованого або рухомого (мобільного) зв`язку, без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, що передбачені ч. 5 ст. ПО КВК України та пунктами 1, 2 частини 4 розділу VII правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 №1769/5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що адміністрацією ДУ Чернівецький слідчий ізолятор не забезпечено право позивача на телефонні розмови у червні та липні 2022 року у межах, визначених пунктом 2 розділу XIV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5. Вказував, що адміністрацією відповідача не надавалась можливість здійснювати дзвінки з мобільного телефону без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, чим порушено його право на здійснення телефонних розмов у відведений для цього час без обмеження їх кількості.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач дотримується всіх норм законів та підзаконних нормативно-правових актів, усім засудженим, які утримуються в межах ДУ Чернівецький слідчий ізолятор надаються рівні права у здійсненні телефонних дзвінків. Відповідач вказує, що зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що не зважаючи на подані адміністрацією установи заяви, йому не було надано можливість здійснити телефонні дзвінки у червні та липні 2022 року. Проте у відповідності до Журналу обліку телефонних розмов засуджених Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор позивач здійснював телефонні дзвінки щодня в проміжок між 20 червня по 03 липня 2022 тривалістю не менше 15 хвилин. Крім цього, у відповідності до Журналу обліку здійснення засудженими відеозв`язку через мережу Інтернет позивач здійснював дзвінки в період з 20 по 22, 24, з 27 по 30 червня, 01 липня 2022 тривалістю не менше 15 хвилин.

Також відповідач посилався на те, що під час оголошення повітряних тривог на території Чернівецької області у відповідності до службових нормативів, сигнал тривоги в слідчому ізоляторі дублюється та будь-який рух ув`язнених та засуджених по установі припиняється. Дані обставини включають в себе і виведення засуджених з приміщень камерного типу для здійснення телефонних дзвінків та користування послугами мережі Інтернет.

Таким чином відповідачу не зрозуміло, які саме права позивача були ним порушені. На думку відповідача, вимоги позивача є безпідставними, будь-яких його прав, як засудженого, порушено не було, а тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись із відзивом на позовну заяву, позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначав, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що йому не надано право здійснювати телефонні дзвінки через оголошення повітряної тривоги. Вказував, що відповідачем не спростовано його тверджень щодо порушення прав засудженого, у тому числі права на здійснення дзвінків з мобільного телефону без обмеження їх кількості тривалістю однієї розмови до 15 хвилин. Право позивача було порушено, адже його заяви про надання йому телефонних дзвінків, не були задоволені, що свідчить про те, що відповідач обмежив позивача у здійсненні телефонних розмов у кількості більше однієї тривалістю до 15 хв.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.10.2022 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14.11.2022 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, - відмовлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі. В державній установі Чернівецький слідчий ізолятор перебуває з 10.04.2022.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи аналогічного змісту заяви позивача до начальника Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор за період червень 2022 - липень 2022 про надання можливості здійснити телефонні розмови.

Судом також досліджено Журнал обліку телефонних розмов засуджених Держаної установи Чернівецький слідчий ізолятор, згідно відомостей якого, позивач здійснював телефонні дзвінки в період з 20.06.2022 по 03.07.2022 тривалістю не менше 15 хвилин.

Листом від 01 липня 2022 року №7/А-2330 відповідач надав відповідь на заяву позивача, в якій проінформовано, що згідно пункту 2 розділу XIV наказу Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила): Адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин. Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених. Правилами не передбачено складання окремого графіка надання телефонних розмов засудженим.

Листом від 22 липня 2022 року №7/2657 ДУ Чернівецький слідчий ізолятор у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 12 липня 2022 року проінформувала позивача згідно пункту 2 розділу XIV наказу Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018 Про затвердження правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила): Адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин. Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених. Таким чином телефонні засудженим надаються без обмеження їх кількості, тривалістю розмови одного засудженого до 15 хвилин.

Крім цього, телефонні розмови проводяться під контролем адміністрації установи. У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється.

Вважаючи дії Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор такими, що обмежують його право на здійснення телефонних дзвінків, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення норм чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (частини 1, 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

На осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу (частина 2 статті 151 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Перелік прав та обов`язків засуджених до позбавлення волі наведено у статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, частиною 1 якої визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Особливості реалізації права засуджених на телефонні розмови врегульовано ст. 110 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Частиною 5 указаної статті передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Водночас ч. 8 ст.110 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

На реалізацію положень статей 107 та 110 Кримінально-виконавчого кодексу України наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (далі Правила №2823/5), згідно з пунктом 2 розділу 2 яких, засуджені мають право вести телефонні розмови у порядку, встановленому розділом XІV цих Правил.

Так, розділом XІV Правил №2823/5 деталізовано особливості реалізації прав засуджених на телефонні розмови. Зокрема, пунктом 2 розділу XІV Правил №2823/5 передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв`язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. За необхідності та за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонну розмову може бути надано у будь-який час.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

У разі якщо засуджений набирає телефонний номер абонента, який не зазначений у заяві, вживає під час телефонної розмови нецензурні слова, телефонна розмова припиняється, про що робиться відмітка на заяві засудженого.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Системний аналіз приписів частини 5 статті 110 Кримінально-виконавчого кодексу України та пункту 2 розділу XІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5, свідчить про те, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує право засуджених на телефонні розмови, не обмежуючи при цьому їх кількості у визначений розпорядком дня час; однак, з метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених підзаконним нормативним актом передбачено обмеження тривалості розмови засудженого, що не може перевищувати 15 хвилин.

Судом встановлено, що на думку позивача, відповідач не належно забезпечив його права на здійснення телефонних дзвінків у червні та липні 2022 року.

Щодо, тверджень позивача про те, що відповідач не надавав і не надає йому можливості здійснювати дзвінки з мобільного телефону без обмеження їх кількості, тривалістю однієї розмови до 15 хвилин, а також про те, що відповідачем не забезпечено права позивача на телефонні розмови у червні та липні 2022 року, то такі на думку суду є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спростовується наявними у справі матеріалами.

Зокрема, згідно дослідженого судом Журналу обліку телефонних розмов засуджених, позивач здійснював телефонні дзвінки у спірний період.

Відтак, суд вважає, що відповідачем в повній мірі забезпечено право позивача на здійснення телефонних дзвінків в червні та липні 2022 року.

Стосовно тверджень позивача про те, що він має право на необмежену кількість дзвінків з тривалістю розмови до 15 хвилин кожна, то такі суд вважає помилковими.

Так, положення п. 2 розділу XІV Правил №2823/5 слід трактувати таким чином, що засуджені мають право на необмежену кількість телефонних розмов у визначений розпорядком дня час, однак протягом дня тривалість таких розмов не має перевищувати сумарно 15 хвилин.

Інше тлумачення цієї норми є не розумним, оскільки надання засудженому права на необмежену кількість телефонних розмов, тривалість яких становитиме 15 хвилин кожна, унеможливить реалізацію права на телефонні розмови усіх засуджених.

Отже, за встановлених обставин суд приходить до висновку, що відповідачем належним чином забезпечено право позивача на здійснення телефонних розмов за поданими ним зверненнями у спірний період, а тому позовні вимоги є надуманими й безпідставними.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що у даних спірних відносинах відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому правові підставі для задоволення позову відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на викладене, з урахуванням вищевикладених обставин справи, оцінюючи в сукупності наявні в справі письмові докази, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено суду правомірність оскаржуваного припису.

Враховуючи вищезазначене суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи Чернівецький слідчий ізолятор про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 (ДП "Чернівецький слідчий ізолятор" пл. Соборна, 6, м. Чернівці, 58000).

Відповідач - Державна установа Чернівецький слідчий ізолятор (площа Соборна, 6, м. Чернівці, ).

Суддя В.О. Григораш