Справа № 161/4078/23
Суддя: Пахолюк А. М.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/4078/23
Провадження № 2-а/161/124/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Мельник М.В.,

в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Свій позов мотивує тим, що 06 березня 2023 року поліцейським СРПП ВП №3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Ходорчуком М.С. було складено щодо неї постанову по справі про адміністративне правопорушеннясерії БАД №241423 за ч. 2 ст. 122 КУпАП (далі постанова) та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Вважає дану постанову незаконною, оскільки, при розгляді справи не були з`ясовані та доведені обставини, які б свідчили, що в її діях є ознаки проступку.

Вказує, що твердження поліцейського, що вона нібито то не ввімкнула ближнє світло фар, є абсолютно безпідставним, оскільки, керований нею автомобіль обладнаний автоматичним датчиком світла, який забезпечує автоматичне увімкнення та вимкнення фар ближнього та дальнього світла та габаритних вогнів для запобігання дискомфорту іншим учасникам руху, при цьому, поліцейський який встановив відсутність ввімкнення фар в темну пору доби при добре освітленій дорозі, рухався позаду її транспортного засобу. Будь-яких доказів вчиненого нею правопорушення на її вимогу поліцейський не надав.

З врахуванням наведеного, просить суд скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 20 березня 2023 року по справі відкрито провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що дії поліцейського щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідали вимогам Закону України «Про національну поліцію», Закону України «Про дорожній рух» та ПДР України. Крім того, вказав, що оскаржувана постанова складена у відповідності до вимог КУпАП. Просив відмовити в задоволенні позову.

До судового засідання представник позивача подав заяву, в якій просить суд справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача до судового засідання подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги позивача не визнає, просить відмовити в їх задоволенні з підстав наведених у відзиві.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності учасників справи по наявним матеріалам справи, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 268 КАС України.

Крім того, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 9 ст. 205 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу технічними засобами згідно з вимогами ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин..

Судом встановлено, що 06 березня 2023 року поліцейським СРПП ВП №3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Ходорчуком М.С. було винесено щодо позивача оскаржувану постанову, із змісту якої вбачається, що позивач, 06 березня 2023 року, о 19 год. 16 хв. в м. Луцьку по вул. Львівська, ОСОБА_1 керувала автомобілем BMW, д.н.з. НОМЕР_1 , та в темну пору доби не ввімкнула ближнє світло фар, чим порушила п. 19.1 ПДР України, скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 14).

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Відповідно до п. 19.1 ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла; на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) фари або ліхтарі; на причепах та транспортних засобах, що буксируються, габаритні ліхтарі.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

В даному випадку, позивач стверджує, що не порушувала п. 19.1 ПДР України, оскільки, транспортний засіб BMW I3, яким вона керувала обладнаний автоматичним датчиком світла, який забезпечує автоматичне увімкнення та вимкнення фар світла, тому фари ближнього світла були увімкненні, а поліцейський взагалі не міг встановити протилежне, рухаючись позаду її автомобіля на добре освітленій місцевості.

Крім того, із дослідженого відеозапису з нагрудного реєстратора поліцейського, не вбачається факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, а лише момент вручення їй постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 39).

У відповідності до ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відтак, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами вину позивача в порушенні п. 19.1ПДР України, оскільки, не спростовано доводи позивача про те, що її автомобіль рухався у темну пору доби з увімкненими фарами ближнього світла.

Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши представлені докази, вважає, що при складанні постанови поліцейськимне були з`ясовані всі обставини справи, не надано належних доказів винуватості позивача, а тому на підставі ч. 3 ст.286 КАС України, позов ОСОБА_1 в частині скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення слід задовольнити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1000 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону).

У статтях 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 пов`язує завдання їй моральної шкоди із протиправним притягненням її до адміністративної відповідальності, головні болі та пригнічений стан, що призвело до погіршення можливості реалізації своїх звичок і повсякденних бажань.

Однак, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди відповідачем, погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, тому дана вимога до задоволення не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.132 КАС України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу і пов`язані з проведенням експертиз.

Відповідно до ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Із матеріалів справи вбачається, що Опейдою О.В понесено витрати за правничу допомогу адвоката у розмірі 4026 грн., на підтвердження розміру якої позивачем надано договір про надання правової допомоги від 07 березня 2023 року, калькуляцію вартості послуг з надання правової допомоги за договором від 07 березня 2-23 року, акт приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 08 березня 2023 року, копію квитанції до платіжної інструкції від 08 березня 2023 року у розмірі 4026 грн. (а.с. 15-21).

У калькуляції вартості послуг з надання правової допомоги зазначено, які саме роботи виконав адвокат: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 402,60 грн. (0,30 год.), вчинення та правовий аналіз матеріалів справи, юридичний супровід 1207,80 грн. (1,30 год.), підготовка позовної заяви, формування додатків до позову 2415,60 грн. (3,00 год.) (а.с. 19).

З огляду на викладене, враховуючи принцип співмірності витрат на правничу допомогу адвоката, та відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката, суд приходить до висновку, що до стягнення підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 79, 132, 134, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Скасувати постанову серіїБАД №241423 від 06 березня 2023 року поліцейського СРПП ВП №3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Ходорчука Миколи Степановича про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) грн.. 80 коп. сплаченого судового збору та 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.