Справа № 520/5600/23
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

02 травня 2023 р. № 520/5600/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Ярославька, буд. 40, м. Київ, 04071, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка - ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №44 від 17.02.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу всі періоди роботи визначені в її трудовій книжці НОМЕР_2 , у тому числі періоди роботи з 22.07.1988 по 25.12.1995, з 26.03.1996 по 16.10.1996, з 16.10.1996 по 24.04.1997, з 25.05.1997 по 20.06.1997, з 06.10.1997 по 31.12.1997 та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності за ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 11.01.2023, з дня встановлення інвалідності.

В обґрунтування позову зазначила, що 11.01.2023 їй встановлено ІІ групу інвалідності. Це зумовило звернення до відповідача щодо призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, відповідачі протиправно відмовили у призначенні пенсії за наявності у позивача законодавчо визначеного страхового стажу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Відповідач Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області, у відзиві на позовну заяву зазначив, що у спірних правовідносинах діяв на підставі і в межах законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Зазначає, що 13.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи. Відповідно до вказаного рішення, вік позивачки 52 роки, страховий стаж становить 11 років 01 місяць 17 днів, проте, для виходу на пенсію по інвалідності страховий стаж позивачки повинен становити 13 років.

Відповідач Головне управління пенсійного фонду України в Київській області, у відзиві на позовну заяву заперечував про задоволення позовних вимог, вказав, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки у трудовій книзі зазначене ім`я " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_2 ".

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступного.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.02.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області №44 від 17.02.2023 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недостатністю стажу для призначення пенсії по інвалідності. Пенсійний орган не зарахував стаж за трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки у трудовій книжці «зазначене ім`я ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_2 )».

Вважаючи оскаржене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася з даним позов до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 32 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію по ІІ групі інвалідності мають особи від 52 років до досягнення особою 55 років включно при наявності страхового стажу не менше 13 років.

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з ст. ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 8 Порядку №637 передбачено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

Крім цього, у разі невідповідності ім`я, по батькові та прізвища, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і у трудовій книжці, паспортним даним громадянина України, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки серії НОМЕР_2 від 29.07.1988, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.

Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інш. виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.

Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110.

При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 при зверненні з заявою про призначення пенсії по інвалідності подано трудову книжку серії НОМЕР_2 від 29.07.1988.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис №906, виданий Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції встановлено, прізвище після реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_3 .

Так, з дослідженого судом титульного аркуша трудової книжки серії НОМЕР_2 слідує, що власником трудової книжки є « ОСОБА_4 » (мовою оригіналу), дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата заповнення трудової книжки: ІНФОРМАЦІЯ_2 . Титульний аркуш містить відтиск печатки та підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, а також підпис особи на ім`я якої видана трудова книжка.

Суд звертає увагу, що анкетні дані викладені у трудовій книжці на ім`я « ОСОБА_4 » заповнена тільки російською мовою, дані ПІБ українською мовою відсутні.

При цьому, відповідно до відомостей паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 13.01.2014, копія якого наявна в матеріалах справи, прізвище, ім`я та по батькові позивача: - українською мовою: ОСОБА_1 ; - російською мовою: ОСОБА_1 .

Отже, ім`я, вказане у трудовій книжці серії НОМЕР_2 російською мовою не є тотожним імені, зазначеному у паспорті позивача серії НОМЕР_2 російською мовою, а саме: є відмінність у написанні « ОСОБА_2 » (рос.) - у паспорті та « ОСОБА_2 » (рос.) - у трудовій книжці.

Водночас пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

З огляду на наведене, суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про те, що він не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки у відповідності до пункту 2.12 Інструкції №58 він своїм підписом завірив правильність внесених відомостей на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.

Отже, у даному випадку встановленню підлягає факт приналежності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_2 , який, з урахуванням вищенаведених приписів п.26 Порядку №637, може бути встановлений лише у судовому порядку.

При цьому, суд зазначає, що встановлення юридичного факту врегульовано нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), та вирішення даного питання відновиться до підсудності місцевих загальних судів.

Так, відповідно до положень п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином, суд роз`яснює позивачеві, що встановлення фактів, що мають юридичне значення регулюється розділом ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України». Питання встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а є повноваженнями виключно загальних місцевих судів.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

У зв`язку із розбіжностями в написанні імені позивача у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , з відомостями паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 13.01.2014, на ім`я " ОСОБА_2 " (українською мовою) та російською мовою на ім`я « ОСОБА_2 », суд зазначає про необхідність встановлення факту приналежності ОСОБА_1 трудової книжки серії НОМЕР_2 у судовому порядку, для чого позивачеві необхідно звернутись із урахуванням правил підсудності до місцевого суду загальної юрисдикції із заявою відповідно до розділу ІV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України» про встановлення факту, що має юридичне значення, що, у разі задоволення такої заяви, дасть позивачу можливість у подальшому звернутися до відповідача для забезпечення можливості включення спірних періодів роботи і навчання до його загального страхового (трудового) стажу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що спірні періоди роботи ОСОБА_1 правомірно та обґрунтовано не були зараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області до загального трудового (страхового) стажу позивача, тому, оскаржуване рішення № 44 від 17.02.2023 в цій частині є правомірним та скасуванню не підлягає.

Також, суд не знаходить підстав для визнання протиправним і скасування спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 44 від 17.02.2023 і в іншій частині щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , оскільки, згідно з відомостями пенсійної справи позивача її загальний страховий стаж становить 11 років 01 місяць 17 днів, що є недостатнім для призначення пенсії по інвалідності у розумінні приписів статті 26 Закону №1058-IV.

Крім того, задоволенню не підлягають і похідні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи з 22.07.1988 по 25.12.1995, з 26.03.1996 по 16.10.1996, з 16.10.1996 по 24.04.1997, з 25.05.1997 по 20.06.1997, з 06.10.1997 по 31.12.1997.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення) та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, отже, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Ярославька, буд. 40, м. Київ, 04071, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова