Справа № 580/10531/21
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року справа № 580/10531/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Пунтуса Д.А. розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/10531/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [позивач - особисто, представник позивача Передерій В.Г. згідно ордеру від 07.12.2021 серія АА №1163560] до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, ) [представник відповідача Бондар К.А. згідно виписки ЄДР] про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

07.12.2021 вх. № 49115/21 ОСОБА_1 звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просить (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 28.03.2023 вх. № 11667/23): - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.11.2021 № 385-0 «Про відсторонення від роботи працівників Головного управління» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 ; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період відсторонення від роботи з 08.11.2021 до 17.11.2021 у сумі 4961,36 грн; - стягнути на користь позивача судові витрати.

Ухвалою від 10.12.2021 позовна заява залишена без руху, визначений строк для усунення недоліків. 29.12.2021 вх. № 53248/21 до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 30.12.2022 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). 24.01.2022 провадження у справі зупинене до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі № 640/29053/21 (за позовом особи до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та нечинним наказу від 04.10.2021 №2153).

09.03.2023 суд з урахуванням розумності строку розгляду (Окружний адміністративний суд у м.Києві ліквідований, Київський міський окружний адміністративний суд повноцінно не працює) поновив провадження у справі № 580/10531/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, а також витребував у відповідача та позивача документи на підтвердження регулювання (положення, розпорядження, рішення, звернення, запити, відповіді) і пояснення щодо дотримання процедур обробки персональних даних у спірних правовідносинах зі строком надання суду до 13.03.2023. Ухвалою суду від 15.03.2023 здійснений перехід із спрощеного позовного провадження до загального, призначене підготовче судове засідання на 21.03.2023 - оголошена перерва до 04.04.2023. У судовому засіданні 04.04.2023 закрите підготовче провадження та призначений розгляд справи по суті на 19.04.2023. У судовому засіданні 19.04.2023 проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач) протиправно та без законних підстав відсторонена ОСОБА_1 (далі - позивач) від роботи, позаяк вдповідачем неправильно застосовано п.4 (у разі якщо працівник продовжує ухилятися або відмовляється від щеплення за відсутності протипоказань роботодавець відсторонює працівника від роботи) алгоритму дій роботодавця стосовно осіб, які не дотримуються вимог щодо обов`язкової вакцинації проти COVID-19, викладеного у листі Міністерства економіки України від 03.11.2021 № 4706-06/52950-03 з огляду на заяви позивачки від 05.11.2021 та 08.11.2021 та довідки-рекомендації лікаря від 04.11.2021 щодо діагнозу. Наказ Відповідача від 08.11.2021 № 385-0 в частині відсторонення Позивача від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 є протиправним з огляду на наявність протипоказань лікаря у зв`язку з лікуванням позивачки. Листом від 05.11.2021 позивач повідомила відповідача про намір у майбутньому виконати вимоги законодавства та зробити щеплення від COVID-19 після лікування захворювання. Покликання на п. 4 листа Міністерства економіки України від 03.11.2021 № 4706-06/52950-03 є недоречним, позаяк відповідач не враховував стан і наявні протипоказання щодо вакцинації. Відсторонення від роботи є незаконним, тому позивач звернулася до суду за захистом порушеного права на своєчасну оплату праці та визнання протиправним наказу в частині відсторонення ОСОБА_1 із стягненням середнього заробітку за період відсторонення від роботи. Присутній у судовому засіданні позивач та представник позивача просили позов задовольнити.

21.03.2023 вх. № 10603/23 представником позивача до суду надана заява про розподіл судових витрат (а.с.164-166). Згідно з меморіальним ордером від 26.11.2021 № @2PL595304 позивачем сплатила адвокату Передерію В.Г. 7000,00 грн із призначенням платежу - оплата рахунку від 25.11.2021 № 1 згідно з договором про надання правничої (правової) допомоги від 11.11.2021 № 329 (до заяви представник позивача надає засвідчену копію рахунку від 25.11.2021 № 1, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 10.06.2019 № 000602, оригінал ордеру від 07.12.2021 № 1163560, договір про надання правничої допомоги від 11.11.2021 № 329, додаткову угоду від 11.11.2021 № 1 до договору, меморіальний ордер від 26.11.2021 № @2PL595304, детальний опис робіт від 07.12.2021).

28.03.2023 вх. № 11667/23 представником позивача до суду надано заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 175-177): пункт 3 прохальної частини позовної заяви викладений у такій редакції - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період відсторонення від роботи з 08.11.2021 до 17.11.2021 у сумі 4961,36 грн.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач позов не визнав. 19.01.2022 вх. № 2805/22 надав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 74-81), де зазначив, що позов не належить задоволенню. Відповідно до вимог законодавства та враховуючи наказ Пенсійного фонду України від 29.10.2021 № 154 «Про обов`язкове профілактичне щеплення працівників» відповідачем виданий наказ від 02.11.2021 № 453 «Про обов`язкове профілактичне щеплення працівників». 03.11.2021 відповідач письмово (під підпис) повідомив позивача про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Наказом МОЗ № 2153 від 04.10.2021 (далі - наказ № 2153) передбачено, що на період дії карантину обов`язковій вакцинації проти COVID-19 підлягають, зокрема, працівники центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів. Наказ № 2153 відповідає ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на реєстрацію Міністерством юстиції України. Відповідно до пункту 41-6 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 (далі - постанова № 1236) керівники державних органів, керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; взяття до відома, що на час відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу». Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядженням керівника державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Ззгідно із заявою від 05.11.2021 позивач надала відповідачу медичну довідку довільної форми, що не містила висновків про наявність протипоказань до вакцинації, а лише рекомендації про відтермінування щеплення від COVID-19, тому наказом від 08.11.2021 № 385-О позивачка відсторонена від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 до надання документу, що підтверджує наявність профілактичного щеплення або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я. 18.11.2021 позивачка за наказом відповідача від 18.11.2021 № 404-О допущена до роботи з 18.11.2021 на підставі заяви про допуск до роботи та висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідач заперечує проти стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, грунтуючись на положеннях постанови № 1236, практиці Верховного суду України у справах № 761/12073/18, № 188/608/19. Присутній у судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

21.03.2023 вх. № 10596/23 до суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення (а.с. 142-150), на обгрунтування позиції, де відповідач наголошує, що наказом від 04.10.2021 № 2153 затверджений перелік професій, виробництв та організацій, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до ст. 10 Закону України від 19.11.1992 № 2801-ХІІ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801) громадяни України, зокрема, зобов`язані: піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Робоче місце Позивача розташоване в приміщенні за адресом: вул. Вернигори 17, м. Черкаси, де працюють 63 працівника та розташований відділ обслуговування громадян № 3 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, який здійснює прийом громадян. Відсторонення від роботи працівника має на меті забезпечення безпеки життя і здоров`я не тільки працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, а і осіб, які звертаються до органу Пенсійного фонду. Відповідач вважає наказ від 08.11.2021 № 385-О в частині відсторонення позивача від роботи правомірним, а вимогу про стягнення середнього заробітку за період відсторонення від роботи безпідставною. Відповідач заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 7000,00 грн, вважає її такою, що не відповідає критерію розумності, витрати не мають характеру необхідних, неспіврозмірні з виконаною роботою.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

03.12.2018 ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу з питань виплати пенсій №14 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (а.с. 30).

08.10.2020 ОСОБА_1 переведена на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу опрацювання пенсійної документації управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (а.с. 30).

02.11.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області виданий наказ № 453 «Про обов`язкове профілактичне щеплення працівників» (а.с. 82-84).

03.11.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомлено ОСОБА_1 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 (а.с. 85).

05.11.2021 ОСОБА_1 надана начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заява (вх. № 29183/8 від 05.11.2021), де повідомляється про намір позивача в майбутньому зробити щеплення проти COVID-19 після лікування та додана до заяви довідка лікаря з діагнозом захворювання від 04.11.2021 (а.с. 86-87).

08.11.2021 наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 385-О ОСОБА_1 відсторонена від роботи з 08.11.2021 до надання документу, що підтверджує наявність профілактичного щеплення або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації, виданого закладом охорони здоров`я, службових записок керівників самостійних структурних підрозділів Головного управління про списки працівників та державних службовців, щодо яких відсутні відомості про проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 або виданий медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (а.с. 88-89).

08.11.2021 ОСОБА_1 надано начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заяву про надання умов для дистанційної роботи (вх. № 29337/8 від 09.11.2021) у зв`язку з повідомленням про відсторонення від роботи (а.с. 18).

09.11.2021 о 11:03 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області складений протокол № 3 про доведення інформації до відома державного службовця, відповідно до якого для ознайомлення з наказом від 08.11.2021 № 385-О «Про відсторонення від роботи працівників Головного управління», копію наказу надіслано ОСОБА_1 на адресу особистої електронної пошти, що вказана в особовій справі. Протокол підписаний головним спеціалістом відділу кадрового адміністрування та організаційного розвитку управління по роботі з персоналом А.Онищенко, головним спеціалістом відділу кадрового адміністрування та організаційного розвитку управління по роботі з персоналом Ж.Топчій та заступником начальника управління - начальником відділу кадрового адміністрування та організаційного розвитку управління по роботі з персоналом Г.Жура (а.с. 90).

09.11.2021 о 11:56 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області складений акт про відмову від ознайомлення з наказом від 08.11.2021 № 385-О «Про відсторонення від роботи працівників Головного управління», відповідно до якого відстороненій від роботи ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з наказом від 08.11.2021 № 385-О «Про відсторонення від роботи працівників Головного управління», що зафіксовано 09.11.2021 о 12:00 у кабінеті 206 (в приміщенні Головного управління за адресою: вул. Вернигори 17, м. Черкаси), позаяк ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення з наказом. Акт підписаний начальником управління з питань виплати пенсій Т.Червова, начальником відділу обслуговування громадян № 3 (сервісного центру) управління обслуговування громадян В. Велько, головним спеціалістом відділу кадрового адміністрування та організаційного розвитку управління по роботі з персоналом А.Онищенко (а.с. 92).

17.11.2021 № 2300-0701-8/68695 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області зареєстрована відповідь на заяву ОСОБА_1 про надання умов для дистанційної роботи (вх. № 29337/8 від 09.11.2021) відповідно до якої повідомляється, що ОСОБА_1 відсторонено від роботи, як працівника, який не надала документ, що підтверджує наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (форми 028-1/о), затвердженої наказом МОЗ від 02.11.2021 № 2394, виданого закладом охорони здоров`я, тому Головне управління не може змінити форму роботи ОСОБА_1 на дистанційну, як правцівникові, що відсторонений від роботи (а.с. 20-21).

17.11.2021 ОСОБА_1 надано начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заяву (вх. № 30282/8 від 17.11.2021) про допуск до роботи з 18.11.2021 у зв`язку з наданням висновку лікаря від 16.11.2021 щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19 форми 028-1/о, затвердженої наказом МОЗ від 02.11.2021 № 2394 (а.с. 93-94).

18.11.2021 наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 404-О ОСОБА_1 допущена до роботи з 18.11.2021 на підставі: висновку лікаря від 16.11.2021 щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (форми 028-1/о, затвердженої наказом МОЗ від 02.11.2021 № 2394); службової записки начальника управління з питань виплати пенсій Червової Т.Г. від 17.11.2021 № 2938/04-16; заяви ОСОБА_1 (вх. № 30282/8 від 17.11.2021) про допуск до роботи (а.с. 95).

07.12.2021 (вх. № 49115/21) ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушеного права на оплату праці та визнання протиправним наказу від 08.11.2021 № 385-О «Про відсторонення від роботи працівників Головного управління» у частині відсторонення ОСОБА_1 із стягненням середнього заробітку за період відсторонення від роботи.

V. НОРМАТИВНО - ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 889). Відповідно до ст. 1 Закону № 889 державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Згідно з ч. 1-3 ст. 5 Закону № 889 відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом. Згідно із ст. 72 Закону № 889 державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов`язків у разі виявлення порушень, встановлених пунктами 1, 7-10 та 14 частини другої статті 65 цього Закону, за які до нього може бути застосовано дисциплінарне стягнення. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків приймається відповідно керівником державної служби або суб`єктом призначення одночасно з прийняттям рішення про порушення дисциплінарного провадження або під час його здійснення у разі: наявності обставин, що дають підстави вважати, що такий державний службовець може знищити чи підробити речі і документи, які мають суттєве значення для дисциплінарного провадження; впливу на працівників державного органу та інших осіб, зокрема, здійснення протиправного тиску на підлеглих, погрози звільненням з роботи; перешкоджання в інший спосіб об`єктивному вивченню обставин вчинення дисциплінарного проступку. Згідно із ст. 46 КЗпП України (в редакції, яка була чинною станом на дату прийняття оскаржуваного наказу) відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1096 (далі - Постанова № 1236) визначено керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 (далі - перелік); відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст. 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику та лікування у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами (абзац п`ятий частини першої статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801-XII (далі - Закон № 2801) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). За змістом пункту «б» ч.1 ст.10 Закону № 2801 громадяни зобов`язані у передбачених законодавством випадках робити щеплення. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України (друге речення ч.2 ст. 30 Закону). Відповідно до ст. 43 Закону № 2801 визначено, що для застосування методів діагностики, профілактики та лікування необхідна згода інформованого відповідно до ст.39 Основ пацієнта. Відповідно до ст. 30 Закону № 2801 держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань. Особи, які є носіями збудників інфекційних захворювань, небезпечних для населення, усуваються від роботи та іншої діяльності, яка може сприяти поширенню інфекційних хвороб, і підлягають медичному нагляду і лікуванню за рахунок держави з виплатою в разі потреби допомоги по соціальному страхуванню. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України. У разі загрози виникнення або поширення епідемічних захворювань Кабінетом Міністрів України у порядку, встановленому законом можуть запроваджуватися особливі умови і режими праці, навчання, пересування і перевезення на всій території України або в окремих її місцевостях, спрямовані на запобігання поширенню та ліквідацію цих захворювань. Перелік особливо небезпечних і небезпечних інфекційних захворювань та умови визнання особи інфекційно хворою або носієм збудника інфекційного захворювання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я і публікуються в офіційних джерелах.

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України № 133 від 19.07.1995 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» особливо небезпечною інфекційною хворобою є COVID-19.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-III (далі - Закон №1645) серед основних принципів профілактики інфекційних хвороб (ст.10) виділяє дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності. Згідно із ст. 11 Закону № 1645 організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема щодо санітарної охорони території України, обмежувальних заходів стосовно хворих на інфекційні хвороби та бактеріоносіїв, виробничого контролю. Згідно із ст.12 Закону № 1645 профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення. Якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затверджена наказом МОЗ від 14.04.1995 № 66 (далі - Інструкція № 66) з урахуванням змін, внесених наказом МОЗ від 30.08.2011 № 544, подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності це письмовий організаційно-розпорядчий документ Державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи зазначених у поданні осіб.

Згідно з підпунктом 1.2.5 пункту 1.2 Інструкції № 66 особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ від 16.09.2011 № 59, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за № 1159/19897. Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 66 право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам Державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб. Згідно з пунктом 2.5 Інструкції № 66 подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається у посадової особи, яка внесла подання. Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності складається за формою згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. Згідно з пунктом 2.7 Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Згідно із ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24.02.1994 № 4004-ХІІ (далі - Закон № 4004) профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Групи населення та категорії працівників, які підлягають профілактичним щепленням, у тому числі обов`язковим, а також порядок і терміни їх проведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до п. й) ч. 1 ст. 41 Закону № 4004 головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, районів, міст, районів у містах та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям на транспорті та їх заступникам у межах відповідних територій (об`єктів транспорту) надаються повноваження визначення необхідності профілактичних щеплень та інших заходів профілактики у разі загрози виникнення епідемій, масових отруєнь та радіаційних уражень. Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24.12.2020 № 3018 «Про затвердження Дорожньої карти з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках» вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп (розділ «мета та цілі впровадження вакцинації від COVID-19») .

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Проведенню обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 має передувати рішення відповідного державного санітарного лікаря про проведення такого щеплення; факт відмови особи від проведення щеплення має бути зафіксований лікарем; усунення від роботи особи, яка необґрунтовано відмовилась від проходження відповідного щеплення відбувається за поданням відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби.

Суд встановив, що захворювання COVID-19 не входить до переліку інфекційних хвороб, визначеного у ч. 1 ст. 12 Закону № 1645.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять інформації про наявність подання посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи, як це передбачено ч. 2 ст. 27 Закону № 4004.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів прийняття відповідним санітарним лікарем чи іншою посадовою особою державної санітарно-епідеміологічної служби рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 в Україні чи на окремих її територіях, об`єктах, в установах, як це передбачено ч. 4 ст. 12 Закону №1645 та ст. 41 Закону № 4004.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 по справі № 130/3548/21 зазначила (п. 14.9, 14.10): в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, необхідно виходити не тільки з Переліку № 2153, але й з оцінки загрози, що потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Варто враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, що буде використовуватися (споживатися) населенням. Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Відповідач не довів суду, що втручання у право на працю і отримання заробітку ОСОБА_1 як обмежувальний захід - відсторонення позивача від роботи був пропорційним, сприяв запобіганню зараженню вірусом інших працівників та інших осіб /відвідувачів. Матеріали справи не містять доказів, що відповідачем застосовувалися інші альтернативні заходи обмеження контакту з працівниками чи іншими особами, що б враховували, що позивач мала рекомендації лікаря, що знайшли подальше підтвердження відповідним висновком встановленої форми, а також щодо неефективності інших протиепідемічних заходів, зокрема дотримання правил респіраторної гігієни, дотримання соціальної дистанції, дезінфекція тощо.

З оцінених доказів вбачається, що під час прийняття оскаржуваного наказу відповідачем не була додержана процедура передбачена ст.12 Закону № 1645 та ст. 27 Закону № 4004, тобто відповідною посадовою особою державної санітарно-епідемічної служби не приймалось рішення про проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, факт відмови чи ухилення позивача від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 не зафіксований лікарем, відсутнє подання посадової особи державної санітарно-епідемічної служби про відсторонення позивачки від роботи.

Відповідач не зазначив, що діяв на підставі і у спосіб, що визначені законодавством під час прийняття оскаржуваного наказу у частині позивачки, окреслюючи мету безпеки для здоров`я, без урахування усіх інших критеріїв частини 2 статті 2 КАС України, позаяк позивач не була почутою і з 08.11.2021 до 17.11.2021 не отримала оплату праці у сумі 4961,36 грн.

Факт ознайомлення позивачки з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, з урахуванням заяв від 05.11.2021 та 08.11.2021, не є належним доказом відмови чи умисного ухилення від щеплення за мнаявних і підтверджених медичних рекомендацій. Співробітники відповідача не є фахівцями в галузі медицини (доказів іншого матеріали справи не місять) та об`єктивно не мають компетенції у встановленні наявності чи відсутності у позивача абсолютних протипоказань проти щеплення.

Суд відхиляє, як необгрунтоване, твердження представника відповідача щодо надання позивачем неналежного документу про відтермінування проведення щеплення проти COVID-19, а саме довідки лікаря довільної форми від 04.11.2021, доданої до заяви позивачки від 05.11.2021, позаяк лише 02.11.2021 наказом Міністерством охорони здоров`я України № 2394 затверджено форму № 028-1/о «висновок щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та Інструкцію щодо її заповнення, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 08.11.2022 за № 1449/37071. Станом на 08.11.2021 такий висновок ще не міг об`єктивно бути наданий позивачем роботодавцю, проте за заявою від 17.11.2021 про допуск до роботи відповідачу наданий відповідний (затвердженої форми № 028-1/о) висновок лікаря, що доводить добросовісність ОСОБА_1 у ставленні до виконання службових обов`язків.

Суд відхиляє як необгрунтоване твердження представника відповідача щодо відсутності підстав для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позаяк визнає протиправним наказ про відсторонення від роботи позивачки (основна вимога), а вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною, тому належить задоволенню у зв`язку із скасуванням протиправного наказу у частині стосовно відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

Суд встановив, що останнім робочим днем перед періодом вимушеного прогулу є 05.11.2021, оскільки в цей день ОСОБА_1 була присутня на роботі, тому стягується середній заробіток за час незаконного відсторонення від роботи за період з 08.11.2021 (перший день вимушеного прогулу) до 17.11.2021 (заключний день вимушеного прогулу відповідно до наказу відповідача від 18.11.2021 № 404-О). Згідно довідки відповідача від 20.03.2023 № 2300-0602-8/18704 станом на момент прийняття оскаржуваного наказу середньоденна заробітна плата позивачки становила 620,17 грн, а період з 08.11.2021 по 17.11.2021 (8 робочих днів), тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 4961,36 грн.

Суд свідомий того, що вакцинація проти COVID-19 направлена на запобігання зараженню вірусом всіх працівників установи, у тому числі й самого позивача, а також відвідувачів (легітимна мета). Суд дійшов висновку, що відсторонення позивача від роботи шляхом ухвалення протиправного наказу є обтяжливим і незаконним втручанням у право ОСОБА_1 на працю (проходження публічної служби з урахуванням стану здоров`я щодо часу на здійснення щеплення) та право заробляти працею на життя, яке непропорційно і свавільно обмежене відповідачем без додержання передбаченого чинним законодавством України порядку.

Згідно із ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи у наданні суду доказів і у доведенні переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд дійшов висновку, що для отримання профілактичного щеплення (в тому числі проти COVID-19) необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про наслідки щеплення та наслідки відмови з урахуванням висновків лікаря, компетентної установи, позаяк роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи навмисного ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.

Суд дійшов висновку, що застосування до позивача за наявних медичних показань і рекомендацій відтермінування відсторонення від роботи є надмірним втручанням у права позивача на приватне життя під час проходження служби за наявних медичних протипоказань без індивідуальної оцінки виконуваних трудових обов`язків згідно з посадовою інструкцією (об`єктивної необхідності під час виконання особисто контактувати з іншими людьми). Суд не встановив фактів, що би підтверджували обєктивну необхідність та нагальну потребу у відстороненні саме позивачки від виконуваної роботи. Відповідач не стверджував, що обіймаючи посаду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед інших осіб, проте відсторонення від роботи мало наслідок позбавлення заробітку на державній службі (для порівнняння ризиків варто брати до уваги: для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним), тому таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки - не дотримано справедливого балансу між суспільними інтересами та правами позивача, що гарантовані Конституцією України (ст.22, 43).

Суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.11.2021 № 385-0 «Про відсторонення від роботи працівників Головного управління» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 є протиправний і має бути скасований, а вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною, тому належить задоволенню. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявні підстави для задоволення позовних вимог повністю.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, під час задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин шостої і сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 зазначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу належить доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. Такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Під час встановлення розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Великою Палатою Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі (ЄДРСР 75149541).

У судовому засіданні від 19.04.2023 представник Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області заперечувала щодо відшкодування витрат адвоката та зазначила, що розмір витрат на професійну допомогу у сумі 7000,00 грн є явно завищеним, не відповідає фактично наданим послугам, редакції позову змінювались, тому у частині відшкодування витрат на правничу допомогу просила відмовити.

Під час вирішення судом питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує відповідність наданої допомоги критеріям видів правової допомоги, визначених статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 826/7375/18 (ЄДРСР 85645427).

Зважаючи на заявлене представником відповідача клопотання про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу, враховуючи надані адвокатом докази про надану допомогу, беручи до уваги виявлені судом недоліки позовної заяви (залишення без руху), заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд вважає за необхідне, справедливе і співмірне - стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у зменшеному розмірі витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Під час звернення до суду позивачем сплачений судовий збір: квитанція АТ «Приватбанк» від 06.12.2021 № 0.0..1 у сумі 908,00 грн. Загальна сума судових витрат, що належить стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області становить 5908,00 грн.

Керуючись статтями 2, 5-16, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 08.11.2021 № 385-0 «Про відсторонення від роботи працівників Головного управління» у частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час відсторонення від роботи з 08.11.2021 до 17.11.2021 у сумі 4961 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одна) грн 36 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятосот вісім) грн та на правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, ].

Судове рішення складене 01.05.2023.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА