Справа № 440/10382/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/10382/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Лазебної А.В.,

представника позивача Бурби К.В.,

представника відповідача Сиромятнікова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУНП в Полтавській області), у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Полтавській області від 01.11.2022 №501 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;

поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області з 01.11.2022;

стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2022 по день ухвалення рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що рапорт від 01.11.2022 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням поданий ним під тиском безпосереднього керівництва та не є його власним волевиявленням. Звертав увагу на те, що відповідний рапорт був задоволений відповідачем того ж дня, чим не дотримані вимоги пунктів 64, 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 47-52/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що приймаючи рішення про звільнення позивача зі служби в поліції ГУНП в Полтавській області діяло виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, та не допускало жодних порушень прав та законних інтересів позивача. Зазначив, що 01.11.2022 до Управління кадрового забезпечення ГУНП в Полтавській області надійшов рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції з 01.11.2022 з огляду на особисте небажання надалі проходити службу в Національній поліції разом з поданням начальника Миргородського РВП, що того ж дня розглянуті та задоволені шляхом видання оспорюваного наказу. На переконання відповідача, сам факт проведення 01.11.2022 у приміщенні відділення №2 (м. Лохвиця) Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, спільно з поліцейськими Полтавського управління ДВБ НП України та працівниками УСБ України в Полтавській області на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30.10.2022 обшуку не може свідчити про написання позивачем рапорту про звільнення під тиском.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 19.01.2023 сторонам надано строк для подання до суду відповіді на відзив та заперечення на відповідь.

25.01.2023 до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 101-102/, у якій представник позивача наполягав на безпідставності доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 повністю. Додатково зазначив, що 01.11.2022 у ході проведення обшуку в приміщенні відділення №2 (м. Лохвиця) Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області у позивача та інших співробітників відділення поліції були вилучені мобільні телефони та в той же день ОСОБА_2 й чотири інші поліцейські подали рапорти про звільнення за власним бажанням, що ставить під сумнів добровільність їх волевиявлення. Також представник позивача зауважив, що ОСОБА_1 не отримував лист ГУНП в Полтавській області від 06.12.2022 №Г-430/115/12/01-2022 у відповідь на його заяву від 17.11.2022 про відізвання рапорту про звільнення.

09.02.2023 до суду надійшли заперечення на відповідь /а.с. 110-112/, у яких представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог, зазначивши, що доводи позивача про написання рапорту від 01.11.2022 під тиском не підтверджені жодними доказами та ґрунтуються виключно на його припущеннях.

У підготовчому засіданні 09.02.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /а.с. 118/.

У судовому засіданні 30.03.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи

Позивач з 11.05.2012 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 - у Національній поліції, зокрема з 01.02.2021 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області /а.с. 57-58/.

01.11.2022 ОСОБА_1 подав на ім`я начальника ГУНП в Полтавській області Євгена Рогачова рапорт такого змісту: "У зв`язку з небажанням в подальшому проходити службу в Національній поліції прошу Вас звільнити мене зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням. Від проходження військово-лікарської комісії відмовляюсь, на момент звільнення вважаю себе цілком здоровим. Наслідки відмови від проходження військово-лікарської комісії мені роз`яснено. Рішення щодо свого звільнення прийняв остаточно, прошу звільнити мене в найкоротший термін, а саме - 01.11.2022. Претензій щодо мого звільнення не маю." /а.с. 61/.

Того ж дня начальником Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області складено подання про звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції у запас за власним бажанням за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" /а.с. 60/.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 01.11.2022 №501о/с старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області, звільнено зі служби в поліції з 01.11.2022 за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням) /а.с. 68/.

У подальшому, позивач 17.11.2022 надіслав на ім`я начальника ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 заяву від 16.11.2022 про відізвання рапорту про звільнення, у якій зазначив, що рапорт про звільнення ним написаний під тиском керівництва, а тому просив скасувати наказ про своє звільнення зі служби в Національній поліції /а.с. 62, 64/.

29.11.2022 позивач повторно надіслав на ім`я начальника ГУНП в Полтавській області Євгена Рогачова заяву про відізвання рапорту про звільнення /а.с. 65, 66/.

Листом від 06.12.2022 вих.№Г-430/115/12/01-2022 позивача повідомлено про відсутність підстав для скасування наказу про звільнення /а.с. 63/.

Не погодившись зі звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі Закон №580-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою, другою статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга і третя статті 77 Закону №580-VIII).

Згідно з пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

У силу підпункту "ж" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (надалі - Положення №114) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується правомірності наказу про звільнення позивача з Національної поліції за власним бажанням на підставі особисто поданого ним рапорту.

Суд перевіряє відповідність спірного наказу, як правового акта індивідуальної дії, вимогам частини другої статті 2 КАС України, в силу якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що Закон №580-VIII наділяє поліцейського правом на подання рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням.

Водночас Закон №580-VIII не визначає умов щодо строків розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням, як і строків реалізації такого рапорту шляхом видання наказу про звільнення.

Разом з тим, пунктом 68 Положення №114 визначено термін попередження особою свого прямого начальника про бажання звільнитися, який складає три місяці.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 у справі №160/3607/19 зауважив, що до спірних відносин застосовуються приписи пункту 68 Положення №114, як спеціального нормативно-правового акта у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці.

Поряд з цим, Верховний Суд України у постанові від 24.06.2014 у справі №21-241а14 зазначив, що згідно з пунктом 68 Положення №114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою. Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим статусом працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків щодо забезпечення безпеки громадян і громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

У цьому ж судовому рішенні Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема слід уважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Таку ж правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 у справі №819/744/16.

Отже, до закінчення визначеного у статті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

За обставин цього спору суд встановив, що ОСОБА_1 у рапорті від 01.11.2022 зазначив бажану дату звільнення зі служби в поліції - 01.11.2022.

Рапорт про звільнення був розглянутий безпосереднім керівником ОСОБА_1 - начальником Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Віталієм Ярмолюком, яким проведено співбесіду з позивачем щодо причин звільнення зі служби в поліції.

За результатами розгляду рапорту начальник Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області підготував подання про звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням.

Суд ураховує, що рапорт про звільнення з поліції позивачем написаний власноруч, у ньому зазначена конкретна підстава звільнення - небажання проходити службу у поліції.

Позивач із заявами про відкликання рапорту про звільнення до моменту видання наказу про його звільнення зі служби в поліції не звертався, про вчинення на нього тиску щодо написання рапорту про звільнення не заявляв.

Доводи позивача про те, що рапорт про звільнення ним написаний з огляду на проведення 01.11.2022 обшуку у приміщенні відділення №2 (м. Лохвиця) Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, спільно з поліцейськими Полтавського управління ДВБ НП України та працівниками УСБ України в Полтавській області на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30.10.2022 суд визнає безпідставними, адже на момент проведення обшуку позивачу підозра у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлялась, він не був затриманий, до нього не застосовувались запобіжні заходи тощо.

Твердження ОСОБА_1 про вчинення на нього психологічного тиску безпосереднім керівником - начальником Миргородського РВП не підтверджені жодними доказами.

До того ж, позивач дії керівника не оскаржував, у рапорті від 01.11.2022 про звільнення зі служби про вчинення на нього тиску не зазначав.

Суд також враховує, що за фактом проведення обшуку у приміщенні відділення №2 (м. Лохвиця) Миргородського РВП відповідачем було призначено та проведено службове розслідування, результати якого оформлені висновком від 29.11.2022 /а.с. 70-77, 78/.

Так, службовим розслідуванням не встановлено порушення службової дисципліни поліцейськими ГУНП в Полтавській області, у т.ч. й ОСОБА_1 .

Наведене у своїй сукупності свідчить про безпідставність доводів позивача щодо написання рапорту про звільнення зі служби в поліції під тиском.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача щодо правомірності звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції до закінчення передбаченого законодавством строку попередження у дату, зазначену позивачем у рапорті про звільнення і погоджену уповноваженим органом - 01.11.2022.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.01.2021 у справі №822/1093/18.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оспорюваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання такого наказу протиправним та його скасування.

Оскільки позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення зі служби, підстави для їх задоволення також відсутні.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір за подання позовної заяви не сплачувався.

Представник позивача у позовній заяві зазначив про понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Відповідач доказів понесення судових витрат суду не надав.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 99, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 40108630; вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 10 квітня 2023 року.

Суддя О.О. Кукоба