Справа № 380/3229/23
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/3229/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Бабій І.М.,

представника відповідача Флис Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування наказу

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Львівської митниці , місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Костюшка, 1 (далі відповідач), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ В.о. начальника Львівської митниці О.Шахрая від 08.02.2023 №76-дс Про застосування дисциплінарного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно застосував до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Висновки дисциплінарної комісії про вчинення позивачем дисциплінарного проступку обґрунтовуються безпідставним застосуванням пільг в оподаткуванні, передбачених Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану від 24.03.2022 №2142 (далі - Закон №2142-ІХ), а також інших нормативно-правових актів у сфері регулювання митних правовідносин. Так, нормами Закону України №2142-ІХ передбачено тимчасове з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільнення від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб i більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту. Вказаний закон набрав чинності 05.04.2022.

Позивач здійснив митне оформлення товарів (легкових автомобілів) за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933 та від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664. Вказані товари відповідно до статті 380 Митного кодексу України (далі МК України) попередньо були тимчасово ввезені на митну територію України (та до завершення митного оформлення у вільний обіг, знаходились на території України в митному режимі тимчасового ввезення) громадянами-резидентами, які перебували на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном. Митне оформлення зазначених автомобілів здійснене із звільненням від оподаткування митними платежами (код пільги 311) на підставі норм Закону №2142-ІХ.

Позивач наголошує, що застосовуючи звільнення від оподаткування до вказаних легкових автомобілів він діяв правомірно, оскільки декларант у період дії Закону №2142-IX (який набрав чинності 05.04.2022) подав до митного оформлення електронні митні декларації, які після прийняття до оформлення, зареєстровані за відповідними номерами та за якими здійснено митне оформлення товарів, що ввозились на митну територію України, зі звільненням від оподаткування ввізним митом, що відповідає умовам вказаного Закону. Тобто позивач застосував Закон, чинний на час здійснення митного оформлення вказаних товарів, що відповідає статті 3 МК України.

На думку позивача, факт пропуску товарів через митний кордон України в пункті пропуску до набрання чинності Законом №2142-IX, не позбавляло платника податків права на використання податкової пільги під час здійснення митного оформлення вказаних товарів 12.04.2022 та 13.04.2022, коли вже набрав чинності Закон України №2142-IX, оскільки пунктом 30.3 статті 30 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків має право використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Крім того, позивач наголошує, що митний режим імпорту може бути застосований до товарів, що поміщені в інший режим. Зазначене відповідає нормам МК України.

Таким чином при здійсненні митного оформлення товарів за вказаними деклараціями позивач був позбавлений повноважень у перевірці правильності застосування пільг, а відтак і підстав для відмови у митному оформленні товарів.

На обґрунтування своєї позиції позивач також посилається на лист-роз`яснення ДМСУ від 15.04.2022 щодо застосування пільг до автомобілів, ввезених на митну територію України до набрання чинності Законом №2142-ІХ та консультації, проведені керівником ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської області зі спеціалізованими підрозділами митниці щодо можливості такого митного оформлення (лист від 22.04.2022 №7.4-17/4/77/7).

Вказані обставини відповідач не врахував, у зв`язку з чим безпідставно наклав на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

02.03.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач здійснював митні формальності за митними деклараціями, якими оформлено товари, що перетнули митний кордон України до набрання чинності Законом України №2142-ІХ, а тому протиправно застосував до них податкову пільгу, передбачену вказаним Законом. Так, митне оформлення транспортних засобів за митними деклараціями від 12.04.2022 №№UA209180/2022/006814, UA209180/2022/006933, від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664 здійснено головним державним інспектором ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської митниці Качуром Генріхом Борисовичем з порушенням умов, визначених Законом №2142 ХІ, з порушенням вимог пункту 2 частини першої статті 292 МК України та пунктів 4.5, 4.9 розділу IV Порядку, що призвело до надання преференцій на суму 267586,28 грн. Зазначене стало підставою для відкриття дисциплінарного провадження щодо позивача, і відповідно до притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

16.03.2023 до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких він зазначає, що передумовою застосування пільг зі сплати митних платежів в режимі імпорту на підставі норм Закону №2142 ХІ є ввезення товарів (у спірному випадку легкових автомобілів) на територію України після набрання чинності вказаним Законом. Легкові автомобілі, митне оформлення яких здійснював позивач, ввезені на територію України до набрання чинності Законом №2142 ХІ, а тому підстави для звільнення їх від оподаткування відсутні.

Також відповідач спростовує посилання позивача на лист в.о заступника начальника Львівської митниці М. Терьохіна від 22.04.2022 №7.4-17/4/77/7 як на підтвердження правомірності своїх дій. Зазначає, що у вказаному листі, навпаки, зазначено про доцільність надання профільними департаментами ДМСУ відповідних роз`яснень зі спірного питання.

20.03.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких акцентує увагу на тому, що пропуск та переміщення товарів є різними поняттями. Так, пропуск товарів через митний кордон України здійснюється у пунктах пропуску через державний кордон України перед здійсненням їх митного оформлення. Тому, на думку представника позивача, те, що товари були пропущені через митний кордон України в пункті пропуску до набрання чинності Законом №2142-IX не позбавляло платника податків права на використання податкової пільги під час здійснення митного оформлення вказаних товарів 12.04.2022 та 13.04.2022, коли вже набрав чинності Закон №2142-IX, оскільки платник податків може використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

24.04.2023 до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо строків притягнення до дисциплінарної відповідальності. Так, частиною 5 статті 74 Закону України «Про державну службу» передбачено, що дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше 6 місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення. Позивач вважає, що днем виявлення дисциплінарного проступку слід вважати 22.04.2022, оскільки згідно з листом в.о заступника начальника Львівської митниці М. Терьохіна від 22.04.2022 №7.4-17/4/77/7 митний орган проводив перевірку дотримання митного законодавства за деклараціями від 12.04.2022 №№UA209180/2022/006814, UA209180/2022/006933, від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664. Відтак, дисциплінарне стягнення, застосоване до позивача відповідно до наказу В.о. начальника Львівської митниці О.Шахрая від 08.02.2023 №76-дс "Про застосування дисциплінарного стягнення", є таким, що застосоване з порушенням строків, встановлених статею 74 Закону України "Про державну службу".

24.04.2023 до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення щодо строків притягнення до дисциплінарної відповідальності. Так, відповідач наголошує, що шестимісячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності обраховується з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку. Начальник Львівської митниці керівник (державної служби) дізнався про факт вчинення порушення з дати надходження йому Акту про результати перевірки з окремих питань від 16.12.2022 № 7.4-28-10- 01/75/330. Відповідно, на підставі вказаного акта порушили дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 та притягнули його до відповідальності.

Відповідач спростовує посилання представника позивача на лист В.о. заступника начальника Львівської митниці М. Терьохіна від 22.04.2022 №7.4-17/4/77/7, оскільки такий не є керівником державної служби. Крім того, вказаний лист жодним чином не підтверджує, що керівник державної служби дізнався про вчинені ОСОБА_1 порушення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечила, просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 24.02.2023 суд відкрив провадження у справі.

Заходи забезпечення позову або доказів у справі не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Наказом Львівської митниці від 27.12.2022 №334-дс «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 » порушено дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 на підставі доповідної записки начальника відділу митного оформлення «Стрий» митного поста «Львів-південний» Львівської митниці Олега МАРЧИШИНА від 16.12.2022 №7.4-28/11-01/331, за фактами, викладеними у доповідній.

Відповідно до наказу Львівської митниці від 26.09.2022 № 157 «Про проведення перевірки з окремих питань», із змінами внесеними наказами Львівської митниці від 25.10.2022 № 178 «Про продовження терміну проведення перевірки з окремих питань», від 10.11.2022 №190 «Про продовження терміну проведення перевірки з окремих питань» та від 02.12.2022 №203 «Про продовження терміну проведення перевірки з окремих питань» про з`ясування обставин можливого недотримання посадовими особами відділів митного оформлення Львівської митниці вимог законодавства України та нормативно-правових актів при здійсненні митного контролю та оформлення товарів, транспортних засобів, про що складено відповідний Акт про результати перевірки з окремих питань від 16.12.2022 №7.4-28-10-01/75/330 (далі Акт перевірки).

Згідно з Актом перевірки за результатом опрацювання зауважень, викладених у доповідній записці директора Департаменту контролю та адміністрування митних платежів Держмитслужби Дмитра ПАДУНА від 15.09.2022 №15-01/818 (вх. Львівської митниці №31846/4-08 від 19.09.2022) встановлено наявність випадків недотримання норм Закону України від 24.03.2022 за №2142-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану» та пункту 2 частини першої статті 292 МК України. Так, при опрацюванні зазначених у доповідній записці оформлених ЕМД із застосуванням преференції за кодом « 311» встановлено випадки неправомірного звільнення від оподаткування транспортних засобів, фактично ввезених на митну територію України до дати набрання чинності Законом №2142-ІХ.

В ході перевірки встановлено, що головним державним інспектором ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 за митною декларацією від 12.04.2022 №№UA209180/2022/006814 здійснено митне оформлення товару «Легковий автомобіль, бувший у використанні, призначений для використання на дорогах загального користування, марка: RENAULT, модель: MEGANE, рік випуску - 2014, модельний рік - 2014, дата ведення в експлуатацію - 30.07.2014, №кузова: НОМЕР_2 , №двигуна: невизначений, двигун-дизель, об`єм-1461см3, колісна формула - 4х2, місць включаючи водія - 5. Країна походження: Європейський союз (EU). 2.1 РР 1.» із наданням звільнення від оподаткування митними платежами (код пільги « 311»).

Всі митні формальності за згаданою митною декларацією здійснено головним державним інспектором ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 .

Виходячи з того, що транспортний засіб ввезений на митну територію України 25.03.2022 до набрання чинності Законом №2142 ХІ (05.04.2022), позивач повинен був відмовити у митному оформленні зазначеної митної декларації, у зв`язку з неправомірним застосуванням преференції « 311» зі сплати митних платежів.

Таким чином, головний державний інспектор ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 , всупереч вимогам пунктів 4.5 та 4.9 розділу IV Порядку, не здійснив належної перевірки правильності застосування пільг в оподаткуванні за МД від 12.04.2022 №№UA209180/2022/006814, що призвело до несплати митних платежів (безпосередньо під час митного оформлення) у загальній сумі 46643,39гривень.

Аналогічні порушення допущено при митному оформленні транспортних засобів за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006933, від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664. Митне оформлення транспортних засобів за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933, від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664 здійснено головним державним інспектором ВМО №2 митного поста «Городок» Львівської митниці Качуром Генріхом Борисовичем з порушенням умов, визначених Законом №2142 ХІ, з порушенням вимог пункту 2 частини першої статті 292 МК України та пунктів 4.5, 4.9 розділу IV Порядку, що призвело до надання преференцій на суму 267586,28грн.

Вказані обставини слугували підставою для висновків про невиконання або неналежне виконання позивачем посадових обов`язків актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», що є дисциплінарним проступком, за вчинення якого, згідно з частиною 3 статті 66 згаданого Закону, такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Наказом В.о. начальника Львівської митниці О.Шахрая від 08.02.2023 №76-дс Про застосування дисциплінарного стягнення до головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Городок» Львівської митниці ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Перевіряючи оскаржені рішення на предмет відповідності критеріям правомірності, суд зазначає наступне.

Суд здійснює перевірку юридичної та фактичної обґрунтованості мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржених рішень крізь призму положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи оскаржене рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України вказано, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України Про державну службу державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3)забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4)здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5)управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6)управління персоналом державних органів; 7)реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України Про державну службу вказаний Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За змістом статті 8 Закону України Про державну службу державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України Про державну службу державний службовець зобов`язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною 6 вказаної статті.

Згідно з частиною 1 статті 64 Закону України Про державну службу за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому згаданим Законом.

Частиною 1 статті 65 Закону України Про державну службу передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Одним з видів дисциплінарних проступків є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (пункт 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу»).

Згідно з положеннями частини 1 статті 66 Закону України Про державну службу до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини 2 статті 65 згаданого Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Згідно з приписами частини 1 статті 67 Закону України Про державну службу дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення (частина 1 статті 77 Закону України Про державну службу).

Оскаржене рішення про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани прийняте, у зв`язку зі вчиненням дисциплінарного проступку передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України Про державну службу, а саме: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 під час митного оформлення товару за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933 та від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664 не здійснив належної перевірки правильності застосування пільг в оподаткуванні, чим порушив вимоги Закону України від 24 березня 2022 року № 2142-ІX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану, пункту 2 частини першої статті 292 МК України, пунктів 4.5 та 4.9 розділу IV Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, не дотримався вимог п.п. 3.1, 3.2 Посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста Городок, затвердженої начальником Львівської митниці Іллею Ніжніковим.

Оцінюючи підставність висновків відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, суд дійшов таких висновків.

Законом України від 24.03.2022 №2142-IX (який набрав чинності 06.04.2022) Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану внесено до Податкового кодексу України такі зміни:

У розділі XX Перехідні положення: пункт 69 підрозділу 10 доповнено підпунктом 69.24 такого змісту: Тимчасово, з 1 квітня 2022 року на період дії воєнного стану на території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, акцизним податком операції з ввезення фізичними особами на митну територію України автомобілів легкових, кузовів до них, причепів та напівпричепів, мотоциклів, транспортних засобів, призначених для перевезення 10 осіб i більше, транспортних засобів для перевезення вантажів у митному режимі імпорту.

Також, згаданим Законом 2142-ІХ, згідно з його Прикінцевими та перехідними положеннями, внесено зміни до МК України у розділі XXI Прикінцеві та перехідні положення доповнено, зокрема, пунктом 9-11 такого змісту:

9-11. Установити, що тимчасово, на період з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану", але не раніше 1 квітня 2022 року, до припинення чи скасування воєнного стану на території України, пропуск та митне оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України для вільного обігу, здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) звільняються від оподаткування ввізним митом: автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, які ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу.

Суд встановив, що транспортні засоби, оформленні за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933 та від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664, ввезені на митну територію України до початку дії Закону України від 24.03.2022 року №2142-IX в режимі тимчасового ввезення.

Митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Частиною 1 статті 75 МК України встановлено, що митний режим імпорту може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, а також до продуктів переробки товарів, поміщених у митний режим переробки на лі шині її території.

Згідно з часною 3 статті 75 МК України для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна: 1) подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари; 2) сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту; 3) виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, при імпорті товари не просто переміщуються через митний кордон України, а саме випускаються для вільного обігу на митній території України.

Кожний митний режим відповідає меті переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України.

Водночас митне законодавство дозволяє зміну митного режиму на інший, вибраний декларантом, у зв`язку з чим розпочатий процес ввезення (переміщення) товарів зокрема в митному режимі тимчасового ввезення продовжується шляхом поміщення таких товарів в інший митний режим, зокрема імпорт (випуску для вільного обігу) (стаття 71 МК України).

Отже, при зміні фізичною особою митного режиму з тимчасового ввезення на митний режим імпорт (випуску для вільного обігу) є правомірним.

Відтак, транспортні засоби, оформлені за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933 та від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664 пропущені на загальних підставах, без застосування звільнення від оподаткування ввізним митом, а у період дії Закону №2142-IX (який набрав чинності 05.04.2022) декларант змінив режим тимчасового ввезення на режим імпорту та подав до митного оформлення електронні митні декларації, які після прийняття до оформлення, зареєстровані за відповідними номерами та, відповідно, здійснено митне оформлення товарів, що ввозились на митну територію України зі звільненням від оподаткування ввізним митом.

Згідно з статтею 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, згаданого Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 вказаного Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання згаданого Кодексу та інших законодавчих актів. Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються вказаним Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Статтею 3 МК України визначено особливості застосування законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, і частиною 1 згаданої статті передбачено, що при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації митним органом України.

Суд, проаналізувавши митні декларації від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933 та від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664, встановив, що такі прийняті до митного оформлення 12.04.2022 та 13.04.2022 відповідно, а тому до вказаних правовідносин підлягає застосуванню редакція Закону від 24.03.2022 №2142-IX, яка передбачала звільнення від оподаткування.

Відповідно до частини 4 статті 3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно зі статею 74 МК України митний режим імпорту (випуску для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Статтею 270 МК України встановлено, що правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом встановлюються згаданим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються згаданим Кодексом.

Відповідно до статті 278 МК України, пункту 187.8 статті 187 та пункту 216.4 статті 216 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати митних платежів (в тому числі мита) у разі ввезення товарів на митну територію України є зокрема дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення.

Статтею 281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України зокрема - у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом.

Згідно зі статтею 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до згаданого Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України:

1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами;

2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано;

3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії такого режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Статтею 294 МК України встановлено, що об`єкт та база оподаткування митними платежами під час переміщення товарів через митний кордон України визначаються відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України.

Згідно зі статтею 295 МК України митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи. Для цілей нарахування митних платежів застосовуються ставки, що діють на день подання митному органу митної декларації на товари, а в разі якщо митне оформлення здійснюється без подання митної декларації, - на день його здійснення.

Частиною 1 статті 300 МК України встановлено, що умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються згаданим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту 17.1.4 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України платник податків має право користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому згаданим Кодексом.

Пунктом 30.1. статті 30 Податкового кодексу України встановлено, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 згаданої статті. Згідно з п.30.2 статті 30 Податкового кодексу України - підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пунктом 30.3. статті 30 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що пропуск товару через митний кордон України в пункті пропуску до набрання чинності Законом №2142-IX не позбавляє платника податків права на використання податкової пільги під час здійснення митного оформлення таких товарів 12.04.2022 та 13.04.2022, тобто в період дії Закону України №2142-IX, оскільки згідно з пунктом 30.3 статті 30 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

Суд також наголошує, що виникнення податкових зобов`язань зі сплати митних платежів (в тому числі мита) пов`язано із датою подання митному органу митної декларації для митного оформлення у разі ввезення товарів на митну територію України, як це передбачено МК України та Податкового кодексу України (статті 278 МК України, пункт 187.8 статті 187 та пункт 216.4 статті 216 Податкового кодексу України).

Спірні митні декларації №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933, №UA209180/2022/007664 подані до митного оформлення 12.04.2022 та 13.04.2023 відповідно, тобто в період дії пільг, передбачених Законом №2142-IX, який набрав чинності 05.04.2022.

Суд встановив, що задекларований товар ввезений на митну територію України до набрання чинності Законом України №2142-IX, однак тоді не оформлявся в митному режимі імпорт, і лише після митного оформлення випущений для вільного обігу на митній території України, а отже лише після цього завершена вся сукупність дій, пов`язаних із переміщенням товарів через митний кордон України, що свідчить про можливість поміщення транспортних засобів в режим імпорт та його випуск для вільного обігу на митній території України.

З урахуванням викладеного, суд висновує про правомірність дій позивача при митному оформленні декларацій від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933, від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664, які вчинені з дотриманням митного законодавства України, зокрема вимог Закону №2142-IX від 24.03.2022, та відсутність підстав для відмови у митному оформленні у митного органу.

Щодо дотримання принципу належного урядування при здійсненні митних формальностей позивачем, суд зазначає таке.

Згідно з поясненнями ОСОБА_2 керівника відділу ВМО №2 митного поста Городок Львівської митниці у квітні 2022 року, він провів консультації зі спеціалізованими підрозділами митниці, за результатами яких прийнято рішення про можливість проведення таких митних оформлень із застосуванням податкової пільги.

Правомірність митних оформлень за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933, від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664 підтверджено В.о. заступника начальника Львівської митниці М. Терьохіним у листі від 22.04.2022 № 7.4.-17/4/77/7, згідно з яким: митне оформлення транспортних засобів, за вищевказаними митними деклараціями, здійснено відповідно до вимог чинного законодавства.

Аналогічна позиція відображена в листі В.о. начальника Львівської митниці Д.Меньшикова № 7.4-1-25/4/14952 від 03.08.2022 Про надання інформації, в якому зазначено, що на думку МПКМВ та МТРЗЕД при звільненні від оподаткування товарів, що ввозяться на умовах Закону №2142-IX, підлягають сплаті до Державного бюджету митні платежі нараховані на день подання митному органу митної декларації для митного оформлення.

Дії позивача під час митного оформлення товару за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933, від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664 повністю узгоджувалися з позицією представників митного орану, викладеною у згаданих листах.

Водночас, притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності відповідач надав іншу правову оцінку правильності застосування пільг при здійсненні митних формальностей при митному оформленні легкових автомобілів, які ввезені на митну території України до набрання чинності Законом України №2142-ХІ, хоча митне оформлення відбулося після набрання чинності згаданого Закону.

Таким чином, з урахуванням змісту принципу належного урядування, суд вважає, що зміна митним органом правової оцінки щодо здійснення митних формальностей при митному оформленні легкових автомобілів, які ввезені на митну території України до набрання чинності Законом України №2142-ХІ є непослідовною та суперечливою, що спричинило безпідставне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, суд зауважує, що на момент проведення митних оформлень не було надано жодних роз`яснень інспекторам, що унеможливлює притягнення інспектора, який провів таке митне оформлення до дисциплінарної відповідальності.

Щодо підстав застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до позивача, суд зазначає таке.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених згаданим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (частина 1 статті 65 Закону України Про державну службу).

Одним з видів дисциплінарних проступків є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень (пункт 5 частини 2 вказаної статті).

Дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків (частина 1 статті 67 Закону України Про державну службу).

Таким чином, дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив трудову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок. При цьому, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку: об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення (ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника, тощо).

Відповідач, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення, зокрема виходив з того, що вчинення позивачем протиправних дій при здійсненні митних формальностей призвело до зменшення надходжень до державного бюджету на суму 267586,28 грн.

Проте, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували зменшення надходжень до державного бюджету у вказаному розмірі.

Крім того, висновок відповідача про зменшення надходжень до державного бюджету внаслідок дій позивача, ґрунтується не на дійсних обставинах, а на припущеннях, оскільки в разі застосування відповідних ставок мита, зазначені транспортні засоби могли б бути вивезені за межі митної території України, митне оформлення таких би не здійснювалося.

Також відповідач не надав суду жодних доказів того, що позивач мав намір, бажання і мету усупереч законодавству зменшити надходження до державного бюджету внаслідок здійснення митних формальностей.

Більше того, з наданих до суду матеріалів вбачається, що проведенню митного оформлення передували обговорення і консультації з керівництвом Львівської митниці, лише після проведення яких, позивач здійснив митне оформлення товару за спірними деклараціями.

Таким чином, відповідач не довів, що в діях позивача при здійсненні митних формальностей містилися ознаки суб`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, а саме вини.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що приймаючи оскаржуваний наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач не врахував усі дійсні обставини справи при проведенні дисциплінарного провадження, результати якого стали підставою для видання оскаржуваного наказу. Як наслідок відповідач дійшов помилкового висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку, і відповідно про наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Щодо строку, встановленого для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 65 Закону України Про державну службу державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення.

Згідно з частиною п`ятою статті 74 Закону України Про державну службу дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Отже, дисциплінарне стягнення на державного службовця може накладатися не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, але не пізніше одного року після його вчинення.

Разом з тим, наказ Львівської митниці № 76-дс Про застосування дисциплінарного стягнення прийнятий 08.02.2023.

З листа В.о. заступника начальника Львівської митниці М. Терьохіна від 22.04.2022 №7.4.-17/4/77/7 суд встановив, що митний орган проводив перевірку дотримання митного законодавства за митними деклараціями від 12.04.2022 №UA209180/2022/006814, №UA209180/2022/006933, від 13.04.2022 №UA209180/2022/007664.

Тому 22 квітня 2022 року є днем, коли керівник митного органу дізнався або мав дізнатися нібито про вчинення дисциплінарного проступку позивачем, а тому саме з цього дня слід обчислювати початок перебігу строку для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, відповідач прийняв оскаржений наказ поза межами строків, встановлених для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, оскільки відповідач володів інформацією з 22.04.2022 про такі митні оформлення, але лише після спливу 9 місяців з часу митних оформлень притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням викладеного, суд висновує про протиправність наказу В.о. начальника Львівської митниці О.Шахрая від 08.02.2023 №76-дс Про застосування дисциплінарного стягнення, а тому такий необхідно скасувати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

V. Судові витрати.

Відповідно до статті 139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн, сплачений відповідно до квитанції №8АЕЕ-3К6А-Х198-КТМ7 від 21.02.2023.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 КАС України суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ В.о. начальника Львівської митниці О.Шахрая від 08.02.2023 №76-дс Про застосування дисциплінарного стягнення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці , місцезнаходження: 79007, м.Львів, вул.Костюшка, 1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 01 травня 2023 року.

Суддя А.Г. Гулик