Справа № 200/3476/19-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

заява про заміну способу виконання рішення

27 квітня 2023 року Справа №200/3476/19-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну способу і порядку виконання рішення суду по справі № 200/3476/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії було задоволено частково: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити заборгованість із пенсії ОСОБА_1 за період з травня 2018 року по лютий 2019 року (включно) з урахуванням виплаченої пенсії у вересні 2018 року.

Вказане судове рішення набрало законної сили 05.07.2019 року, у зв`язку з чим суд 08 липня 2019 року видав позивачу виконавчі листи по справі.

17.04.2019 року від відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по справі 200/3476/19-а, надійшла заява про заміну способу виконання рішення, в якій державний виконавець просить суд: замінити спосіб і порядок виконання рішення суду, на підставі якого Донецьким окружним адміністративним судом 08.07.2019 року видано виконавчий лист № 200/3476/19-а, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) виплатити заборгованість із пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2018 року по лютий 2019 року (включно) з урахуванням виплаченої пенсії у вересні 2018 року, з «зобов`язання виплатити» на «стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заборгованість із пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2018 року по лютий 2019 року (включно) з урахуванням виплаченої пенсії у вересні 2018 року у сумі 69176,85 грн».

В обґрунтування вищезазначеної заяви, державний виконавець посилається на наступні обставини.

06.08.2019 року на примусове виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі відділ) надійшов виконавчий лист № 200/3476/19-а, виданий Донецьким окружним адміністративним судом 08.07.2019 року, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) виплатити заборгованість із пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2018 року по лютий 2019 року (включно) з урахуванням виплаченої пенсії у вересні 2018 року.

07.08.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 59733655, яку скеровано сторонам.

До Відділу надійшов лист боржника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-0309-8/17411 від 01.03.2023 року, яким повідомлено, що рішення суду виконано в межах функціональних повноважень та діючого законодавства, а саме: нарахована сума пенсії за період з 01.05.2018 року по 28.02.2019 року склала 69709,03 грн.

ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Суми пенсії, нараховані внутрішньо переміщеним особам на виконання рішень суду, підлягають виплаті на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 року № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території» (далі - Порядок № 1165).

Таким чином, зазначені суми пенсії нараховані згідно Рішення за минулий період ОСОБА_1 обліковані Головним управлінням та включені до переліку отримувачів виплат станом на 1 січня 2022 року.

Протягом 2022 року відповідно до Порядку № 1165 проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень в листопаді - в розмірі 530,00 грн. та в грудні 2022 року - в розмірі 2,18 грн. Залишок пенсійних виплат нарахованих згідно рішення суду за минулий період станом на 01.01.2023 року складає 69176,85 грн.

Оскільки бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік на сьогодні не затверджено, залишок пенсійних виплат нарахованих згідно рішення суду за минулий період ОСОБА_1 станом на 01.02.2023 року складає 69176.85 грн.

Отже, представник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вказує на те, що повне фактичне та своєчасне виконання рішення суду неможливо забезпечити без заміни способу та порядку виконання рішення суду, на підставі якого Донецьким окружним адміністративним судом 08.07.2019 року видано виконавчий лист № 200/3476/19-а, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) виплатити заборгованість із пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2018 року по лютий 2019 року (включно) з урахуванням виплаченої пенсії у вересні 2018 року, з «зобов`язання виплатити» на «стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заборгованість із пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2018 року по лютий 2019 року (включно) з урахуванням виплаченої пенсії у вересні 2018 року у сумі 69176,85 грн».

Розглянувши заяву відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну способу і порядку виконання рішення суду по справі № 200/3476/19-а, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

За приписами статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Сторони та державний виконавець у судове засідання не прибули.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частинами 1, 3 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено КАС України. Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Діями, що полягають у невиплаті та неперерахуванні пенсії, Управлінням грубо порушуються охоронювані Конституцією та Законами України права Позивача, тим самим позбавивши єдиного джерела для існування.

Суд вказує, що Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у статтях 1, 11 Закону України «Про судоустрій України», із уточненням по колу осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі «Горнсбі проти Греції», суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд зазначає, що процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення не передбачає зміну судового рішення по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб.

У разі необхідності встановлення або зміни способу або порядку виконання слід враховувати, що для зміни способу або порядку виконання судового рішення повинні існувати обставини, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим, а також на виконання вимог процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вищевказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.

Суд звертає увагу, що поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення дій. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого приписами чинного законодавства.

Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10.06.2019 року у справі № 350/426/16-ц, від 05.09.2018 року у справі № 2-749/11/2229.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У справі «Soering vs UK» Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Таким чином, ЄСПЛ вважає процедуру виконання судового рішення складовою частиною процедури судового розгляду справи.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Півень проти України» констатував порушення ст. 6 Конвенції та вказав на те, що невиконання рішення національного суду не може бути виправдане законодавчими недоліками, які роблять його виконання неможливим.

Таким чином, Управління повинно здійснити перерахування на картковий рахунок позивача суми заборгованості по пенсії.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

За змістом частини 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Із зазначено вбачається, що виконуючи рішення суду відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 3 січня 2003 року правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах, яке неможливе без виконання судового рішення в різних видах судочинства.

Отже, не виплата заборгованості з належної відповідачу пенсії, має місце втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном.

Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Отже, не може бути виправданням, щодо невиконання рішення суду, не затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2023 рік, тим паче, коли рішення суду було ухвалене ще у 2019 році, а заборгованість виникла взагалі за період з травня 2018 року по лютий 2019 року.

Беручи до уваги викладене, та той факт, що відповідачем фактично не виконане судове рішення, суд дійшов висновку, що заява відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну способу і порядку виконання судового рішення є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 241, 248, 250, 251, 256, 294, 295, 297, 378, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну способу і порядку виконання рішення суду по справі № 200/3476/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати пенсії задовольнити.

Замінити спосіб і порядок виконання рішення суду, на підставі якого Донецьким окружним адміністративним судом 08.07.2019 видано виконавчий лист № 200/3476/19-а, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ) виплатити заборгованість із пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2018 року по лютий 2019 року (включно) з урахуванням виплаченої пенсії у вересні 2018 року, з «зобов`язання виплатити» на «стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заборгованість із пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з травня 2018 року по лютий 2019 року (включно) з урахуванням виплаченої пенсії у вересні 2018 року у сумі 69176,85 грн».

Повний текст ухвали складений 27 квітня 2023 року.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Ухвала набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Донецького окружного адміністративного суду в порядку і строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.М. Тарасенко