Справа № 420/15390/22
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/15390/22
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Домусчі С. Д., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі відповідач, ГУНП в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення остаточного розрахунку при звільненні зі служби в поліції;

- стягнути, на його користь, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з поліції за період з 29.09.2017 по 29.09.2022 у сумі 61 845,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , зазначив, що під час звільнення з ГУНП в Одеській області у вересні 2017 року йому не була нарахована та не була виплачена надбавка за науковий ступінь у розмірі 5% посадового окладу.

На думку позивача, оскільки остаточний розрахунок в сумі 179,09 грн був проведений лише 29.09.2022, на виконання рішення суду у справі №420/9618/20, виникають наслідки для застосування до спірних правовідносин статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка регулює виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволений.

Суд визнав протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та зобов`язав уповноважений орган виплатити працівникові його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 29.09.2017 по 29.09.2022, відповідно до Порядку №100.

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Суд зазначив, що невиконання цього обов`язку, спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ГУНП в Одеській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2022 та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляції скаржник зазначив, що під час ухвалення рішення, суд першої інстанції не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15, відповідно до яких, суду надано право зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Для цього, суду необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду, з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За викладених умов, скаржник просить, суд апеляційної інстанції, звернути увагу на судове рішення у справі №420/9618/20, за яким ГУНП в Одеській області зобов`язано виплатити ОСОБА_1 надбавку за науковий ступінь у розмірі 5% від посадового окладу у сумі 179,08 грн.

Звертав увагу скаржник і на те, що за захистом порушеного права ОСОБА_1 , звільнений у вересні 2017 року, звернувся лише у жовтні 2020 року (стосовно спору у вищезгаданій справі №420/9618/20).

Скаржник наголошує на тому, що сума відшкодування, за розрахунком, який позивач здійснив самостійно, є абсолютно неспівмірною із виплаченою сумою на виконання рішення суду.

Резюмуючи викладене, скаржник вважає, що під час розгляду спорів про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, необхідно дотримуватись принципів розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування, та за певних умов зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 проходив службу в ГУНП в Одеській області, є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 07.07.2020.

Наказом від 29.09.2017 №1564-о/с полковник поліції ОСОБА_1 , оперуповноважений відділу кримінальної поліції Малиновського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області з 29.09.2017 звільнений за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії ГУНП в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 надбавки за науковий ступень у розмірі 5% посадового окладу за період з 15 серпня 2017 року по 29 вересня 2017 року.

Зобов`язано ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за науковий ступень у розмірі 5% посадового окладу за період з 15 серпня 2017 року по 29 вересня 2017 року.

29.09.2022, на виконання вищевказаного судового рішення, ГУНП в Одеській області перерахувало на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 , кошти у розмірі 179,08 грн.(а.с.12).

30.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Одеській області з вимогою щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідь на вказане звернення відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні(а.с.20).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 48 Конституції України визначено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 цієї Конвенції встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку, законодавець не вважає факт вирішення спору, фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 та від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, аналізуючи статті 116 та 117 КЗпП України, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Стягнення повинно відповідати принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Аналіз викладених норм законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, дає підстави для висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в частині встановлення відповідальності ГУНП в Одеській області за частиною 1 статті 117 КЗпП України щодо виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки виплати надбавки за науковий ступінь.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був перевірити чи існують підстави для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України.

Як правильно зазначив скаржник, суд першої інстанції, при визначенні розміру відшкодування, не врахував принципів розумності, справедливості та пропорційності, про які наголошувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Вирішуючи який повинен бути розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів установила таке.

Із позовом до суду про нарахування та виплату надбавки за науковий ступінь у розмірі 5% посадового окладу ОСОБА_1 звернувся у вересні 2020 року, тобто через три роки після звільнення.

ГУНП в Одеській області, на виконання судового рішення від 16.08.2022, перерахувало на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 , кошти в сумі 179,08 грн.

Остаточний розрахунок з останнім проведено 29.09.2022.

При цьому, колегія звертає увагу, що відповідач рішення суду про зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку за науковий ступень виконав у найкоротший строк, що свідчить про належне виконання відповідачем своїх обов`язків.

Варто уваги, що механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

З огляду на викладене, виходячи з критеріїв розміру простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) її виплати та час звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим та пропорційним розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є сума в розмірі 1000,00 грн., а сума, заявлена позивачем у розмірі 61845,50 грн. не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності.

Отож, доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування принципу співмірності під час розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів вважає обґрунтованими, а тому вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу, з огляду на те, що скаржник просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до вимог пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На думку колегії суддів суд першої інстанції допустив помилкове тлумачення застосовуваного законодавства, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині зобов`язання відповідача виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, та прийняти нове про часткове задоволення позову у цій частині.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року скасувати в частини зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області (код за ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 29.09.2017 по 29.09.2022 в сумі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення, на його користь, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з поліції за період з 29.09.2017 по 29.09.2022 у сумі 61 845,50 грн відмовити.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя С. Д. Домусчі

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 01.05.2023.