Справа № 160/4321/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2023 року Справа № 160/4321/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Лисенко Н.О.,
представника позивача Кравченко І.І.,
представника третьої особи - Анікєєва В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за правилами спрощеного позовного провадження справу №160/4321/23 за позовом Павлоградської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Загребельскої Дани Сергіївни - ВП № 69657862 від 15.02.2023 про накладання штрафу на Павлоградську міську раду у розмірі 5 100 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова відповідача від 15.02.2023 №69657862 про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн прийнята без урахування усіх обставин, відтак вона підлягає скасуванню у судовому порядку. Зокрема, позивач зазначає, що основною умовою для прийняття постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні є невиконання боржником рішення суду без поважних причин. З боку позивача рішення суду станом на час звернення до суду з даним позовом не виконано, оскільки рішення про надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки не прийнято на сесії ради, адже не набрало достатню кількість голосів депутатів Павлоградської міської ради. Зазначене на думку позивача не свідчить про невиконання рішення суду без поважних причин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, встановлено відповідачу строк до 10.04.2023 для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, витребувано у Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у строк для подачі відзиву на позовну заяву, завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 69657862.
11.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач не погодився з доводами викладеними в позові, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зокрема, зазначив, що постанова про накладення штрафу прийнята відповідачем саме за невиконання рішення без поважних причин, адже за період з 24.05.2022 по 14.02.2023 позивачем здійснено 7 спроб щодо голосування на сесії, надано 7 проєктів рішення, однак рішення на сесії ради так і не прийнято. Відповідач вважає такі обставини свідомим затягуванням виконавчого провадження. Постанова по накладення штрафу спонукає позивача до фактичного виконання рішення суду.
На виконання ухвали від 03.04.2023 відповідачем надано матеріали виконавчого провадження.
Судове засідання, призначено на 12.04.2023 знято з розгляду на підставі довідки від 11.04.2023 №51. Розгляд справи призначено на 18.04.2023.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , зобов`язано Павлоградську міську раду надіслати (надати) копію позовної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 у термін до 20.04.2023, зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслати (надати) копію відзиву на позовну заяву та доданих до неї документів ОСОБА_1 у термін до 20.04.2023, зобов`язано ОСОБА_1 подати до суду пояснення з викладених у позові обставин, а також пояснень на відзив, дотримуючись вимог ст.ст. 162, 165 КАС України, у термін до 24.04.2023.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 розгляд справи відкладено на 25.04.2023.
24.04.2023 від третьої особи надійшли пояснення, згідно змісту яких, ОСОБА_1 заперечує щодо доводів позовної заяви, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивачем проігноровано принципи обов`язковості судового рішення та систематичні дії, які вчиняються позивачем протягом тривалого часу та свідчать про ухилення міською радою від виконання судового рішення повинно стати наслідком цілком законного та справедливого застосування відповідачем штрафних санкцій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2023 відкладено судове засідання на 02.05.2023 у зв`язку із виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
В судовому засіданні 02.05.2023 присутні представники позивача та третьої особи підтримали свої позиції, надали відповідні пояснення. Представник позивача просила позовну заяву задовольнити, та скасувати постанову державного виконавця про накладення штрафу. Представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених в поясненні.
Представник відповідача в судове засідання 02.05.2023 не з`явився, у відзиві на позов просив розглянути справу без його участі. Судом не встановлено перешкод для розгляду даної справи за відсутністю відповідача.
В судовому засіданні 02.05.2023 проголошено повний текст рішення.
Заслухавши в судовому засіданні позиції учасників процесу, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 року адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю Три звезды про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Павлоградської міської ради щодо ненадання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Визнано противоправним та скасовано рішення Павлоградської міської ради від 18.08.2020 №2253-71/VІІ про відмову в наданні дозволу на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0101 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Зобов`язано Павлоградську міську раду надати ФОП ОСОБА_1 дозвіл на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0101 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Павлоградської міської ради () понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 року апеляційну скаргу Павлоградської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 року в адміністративній справі №160/12373/20 залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 року в адміністративній справі №160/12373/20 залишено без змін.

22.12.2021 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/12373/20 набрало законної сили.

На підставі заяви стягувача, 17.08.2022 державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69657862.

Даною постановою боржника проінформовано про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів.

Копія постанови із супровідним листом №16698 від 17.08.2022 була отримана боржником 30.08.2022.

06.01.2023 державним виконавцем позивачу направлено вимогу про виконання протягом 5 робочих днів з моменту отримання вимоги рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2020.

19.01.2023 позивачем відповідачу направлено лист «Щодо виконання вимоги державного виконавця» №29, в якому зазначено, що з метою фактичного виконання рішення суду по справі №160/12373/20 на розгляд сесії Павлоградської міської ради неодноразово виносилось питання про надання дозволу ФОП ОСОБА_1 щодо спірного питання. Відповідний проект рішення неодноразово включено до порядку денного сесій, але при голосуванні депутатами міської ради рішення по зазначеному питанню не набирало потрібної кількості голосів для ухвалення. Позивач у листі просив надати додатковий час для виконання рішення та зазначив, що питання щодо надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0101 га буде розглянуте на найближчій сесії Павлоградської міської ради. До листа додані проєкти рішень та протоколи голосувань.

16.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до державного виконавця з клопотанням про вжиття заходів примусового виконання рішення суду, в якому просила вжити заходів щодо примусового виконання рішення суду передбачених статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», а саме накласти штраф у розмірі 5100 грн на боржника Павлоградську міську раду.

У зв`язку із невиконанням вимог виконавчого документу, керуючись ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» 07.10.2022 винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 5100 грн, копія якої направлена на адресу сторін.

З метою здійснення перевірки виконання рішення суду з боку Павлоградської міської ради, державним виконавцем з`ясовано, що 14.02.2023 проєкт рішення про надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки включено до порядку денного сесії, яка призначена на 14.02.2023, але при голосуванні рішення не набрало достатньої кількості голосів депутатів.

За наслідками перевірки державним виконавцем складено акт від 15.02.2023.

15.02.2023 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання рішення суду без поважних причин накладено на боржника: Павлоградську міську раду, штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. Цією постановою також зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18 (провадження № 14-580цс19) з посиланням на частину другу статті 74 Закону №404-VІІІ зроблено правовий висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ч. 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Позивач при зверненні до суду з даним позовом дотримався вказаного строку звернення до суду з позовною заявою з приводу рішення органу державної виконавчої служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», серед основних засад здійснення виконавчого провадження законодавець називає верховенство права та обов`язковість виконання рішень.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», закріплено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, у тому числі, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження своїх обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 500/7005/18 Верховний Суд дійшов до такого висновку - накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Верховний Суд у постанові від 20 травня 2021 року у справі №420/5465/18 зазначив, що аналізуючи наведені положення Закону №1404 в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Станом на час розгляду даної справи, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 у справі № 160/12373/20 не виконано, позивач вказану обставину не заперечує, однак зазначає що невиконання рішення відбулось з поважних причин.

Отже, досліджуючи причини невиконання боржником рішення суду, що призвело до прийняття оскаржуваної постанови, суд зазначає наступне.

Як зазначає позивач, проєкт рішення про надання дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, тобто позитивного рішення на користь позивача, неодноразово виносилось на розгляд сесії Павлоградської міської ради у період з 24.05.2022 по 14.02.2023, однак жодного разу рішення не прийнято у зв`язку із неотримання більшості голосів «ЗА».

До матеріалів позовної заяви позивачем надані проєкти рішень сесії Павлоградської міської ради від 24.05.2022, від 21.06.2022, від 19.07.2022, від 26.07.2022, від 30.08.2022, від 18.10.2022, від 14.02.2023, якими визначено надання фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0101 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Також позивач надав витяги з протоколів позачергових сесій Павлоградської міської ради проведених 24.05.2022, 21.06.2022, 19.07.2022, 26.07.2022, 30.08.2022, 18.10.2022, 14.02.2023, згідно яких за результатами голосування за розгляд питання щодо ФОП ОСОБА_1 , всередньому, 22 депутати утримувались від голосування, проти жодного, ЗА - 2.

Разом з тим, суд зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 у справі №160/12373/20 відповідача (Павлоградську міську раду) зобов`язано надати ФОП ОСОБА_1 дозвіл на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0101 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Під час розгляду наведеної вище справи, судом встановлено, що позивачу було тричі відмовлено у наданні дозволу на складання технічної документації із землеустрою з формальних підстав, а зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання згідно рішення суду, на думку суду, не призвело до відновлення його порушених прав.

У зв`язку із чим, суд у справі №160/12373/20, беручи до уваги повторюваний характер відмови, дійшов висновку про необхідність врахування положень ст. 13 Конвенції, правових висновків Верховного Суду та вважати в даному випадку належним способом захисту порушеного права саме зобов`язання Павлоградської міської раду надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто, даним рішенням судом встановлено обов`язок відповідача щодо надання дозволу, тобто безумовного прийняття позитивного рішення на сесії Павлоградської міської ради на користь ФП ОСОБА_1 .

У відповідності до статті 45 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Відповідно до положень статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Як встановлено судом у цій справі, під час голосування депутати здебільшого утримувались від прийняття позитивного або негативного рішення, тим самим самоусувались від виконання свого обов`язку. Суд зазначає, що голосування на сесії щодо питань які внесені у порядок денний шляхом «ЗА» або «ПРОТИ» повинно мати власну обгрунтовану позицію щодо згоди або незгоди із представленим на сесії рішенням, голосування шляхом «УТРИМАВСЯ» не припускає жодної позиції щодо питання винесеного на сесію, що в даному випадку свідчить про грубе, без жодного обґрунтованого мотиву ігнорування судового рішення.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо обговорення на профільних постійних комісіях міської ради питання щодо надання ФОП ОСОБА_1 дозволу на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, а також позицій депутатів щодо спірного питання.

З боку Павлоградської міської ради також не надані докази, які б свідчили про причини або мотиви голосування на сесіях міської ради депутатів шляхом «УТРИМАВСЯ», тільки зазначено про неможливість прийняти рішення через не набрання достатньої кількості голосів, та про відсутність законодавчої можливості примусовим шляхом позитивно проголосувати за спірне питання.

Разом з тим, як Павлоградська міська рада, яка є колегіальним представницьким органу місцевого самоврядування, так і кожний депутат Павлоградської міської ради, який є членом цього колегіального органом повинні свідомо виконувати свої обов`язки, відповідально ставитись до своїх безпосередніх повноважень, служити на користь та в інтересах громади.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Статтею 8 цього закону визначено основні принципи етики депутата місцевої ради, серед яких: депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен дотримуватися таких правил депутатської етики: 1) керуватися загальнодержавними інтересами та інтересами територіальної громади чи виборців свого виборчого округу, від яких його обрано; 2) не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях; 3) керуватися у своїй діяльності та поведінці загальновизнаними принципами порядності, честі і гідності; тощо.

Тож, виходячи із обставин даної справи, депутати Павлоградської міської ради не в повній мірі дотримуються правил етичної поведінки, та нехтують своїми обов`язками.

В силу дії приписів статті 129-1 Конституції України рішення суду є обов`язковим для виконання, у тому числі, для органу місцевого самоврядування. Суд звертає увагу, що у даному випадку мова йде не про реалізацію депутатами місцевої ради дискреційних повноважень, а про виконання ними рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення.

У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

Доказів звернення до суду Павлоградської міської ради щодо роз`яснення рішення у справі №160/12373/20 судом не встановлено.

Отже, судом не приймаються у якості поважних причин невиконання рішення суду у справі №160/12373/20 доводи позивача щодо не набрання під час голосування необхідної кількості голосів депутатів.

Частиною 1 статті 9 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних причин, які унеможливлюють або значно ускладнюють виконання рішення боржником та які не залежать від його власного волевиявлення.

Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною 2 статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 у справі №552/3995/17 зазначено таке: «Враховуючи те, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання виконати вимоги виконавчого документа».

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання суду, невиконання рішення суду призведе до того, що судовий акт не буде виконаний, що у свою чергу суперечить основним принципам національного законодавства України та практиці Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, у свою чергу, доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв в межах та на підставі наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Павлоградської міської ради (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 95, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (49027, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56, ) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 02 травня 2023 року.

Суддя Н.Є. Калугіна