Справа № 465/6258/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 465/6258/22
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

01 травня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Клименко О.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача від 26 квітня 2023 року про забезпечення позову у справі № 465/6258/22 за позовом Др. Інж. Томаса Пауля Вюнше до Національної поліції України Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанови, рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Др. Інж. ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова із вищевказаним адміністративним позовом до Національної поліції України Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803, за датою розгляду справи 19 вересня 2020 року;

- визнати, що постанова не підлягає до виконання згідно зі ст. 303 КУпАП;

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у поновленні строку на оскарження постанови про накладення адмiністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимi, серiї ЕАМ №3157803 у документі «Про розгляд скарги на постанову» від 29 вересня 2022 року № B-2467/41/12/01-2022 на № B-2467;

- зобов`язати відповідача виконати всi дiї для зняття заборони в`їзду мені в Україну, рiшення про яке було винесено на основі постанови серiї ЕАМ № 3157803.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2022 року адміністративну справу за позовом Др. Інж. Томаса Пауля Вюнше до Національної поліції України Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3157803, скасування рішення про відмову в поновленні строку на оскарження постанови та зобов`язання до вчинення дій направлено для розгляду за підсудністю Львівському окружному адміністративному суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 січня 2023 року визначено головуючою суддею Клименко Оксану Миколаївну.

Ухвалою судді від 30 січня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

28 квітня 2023 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява від 26 квітня 2023 року про забезпечення позову.

Указана заява мотивована тим, що на підставі пункту 1 частини 1 статті 150 КАС України наявні підстави для забезпечення позову, оскільки позивач є власником та директором ТОВ «Верболіз». Неможливість керувати своїм підприємством та невпевненість у тому, що буде далі, створюють істотні перешкоди для підприємства, ведуть до його знищення, обмеження чи припинення господарської діяльності і таким чином до знищення власності позивача. Якщо підприємство буде знищено, то майже неможливо буде його відновити, а відтак й поновити порушені права позивача. Так, приблизно із часу прийняття рішення про відмову на в`їзд в Україну (літо 2022 року) доступ до банківського рахунку ТОВ «Верболіз» неможливий. Неможливість розпоряджатися банківським рахунком веде до того, що ТОВ «Верболіз» не може продавати свою продукцію та сплачувати податки. Зв`язок інформаційно-технічної системи ТОВ «Верболіз» з інтернетом порушений, а його поновлення потребує присутності позивача, як спеціаліста, який її створив. Відсутність комунікації істотно обмежує роботу ТОВ «Верболіз». Гусениці одного з тракторів ТОВ «Верболіз» несправні, через що він не може функціонувати, підприємство не може користуватися різними причепами, у тому числі культиватором. Запасні гусениці до трактора придбані та знаходяться у позивача в Німеччині, однак позивач не може їх привезти через заборону на в`їзд в Україну. Такі умови істотно перешкоджають ТОВ «Верболіз» польовій роботі.

Також позивач вказує, що наявні підстави для забезпечення позову відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 КАС України, оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3157803, має ознаки протиправного рішення суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод, інтересів позивача.

Зважаючи на наведене, просить суд:

1. Зупинити дію:

- постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАМ № 3157803;

- рішення Головного управління ДМС України у Львівській області від 28 червня 2022 року про заборону на в`їзд мені в Україну (про що зазначено у відповіді Державної міграційної служби України № 1-7210-22/8.3/3734-22 від 17 серпня 2022 року у додатку 5 до позовної заяви, а рішення мені не було надано);

- рішення ППр «Лужанка» ВПС «Лужанка» про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 04 серпня 2022 року (у додатку 3 до позовної заяви).

2. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 151 КАС України заборонити прикордонній службі України відмовити мені в перетині державного кордону України на основі вищезазначених рішень.

Вирішуючи заяву позивача від 26 квітня 2023 року про забезпечення позову, суд враховує наступне.

Забезпечення позову це надання заявнику тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Підстави та порядок вжиття заходів забезпечення позову врегульовано главою 10 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Суд відзначає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частинами першою, другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частинами четвертою шостою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти таких висновків.

Під час розгляду заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням положень статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Оцінюючи аргументи позивача про наявність підстав для забезпечення позову, які викладені у заяві від 26 квітня 2023 року, суд враховує наступне.

Щодо покликань позивача на протиправність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАМ № 3157803, як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає таке.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Безумовно, рішення чи діяння суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення (діяння) можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішень, які стосуються прав та інтересів заявника, та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.

Суд звертає увагу на те, що фактичні обставини справи, зокрема, встановлення правомірності чи неправомірності (протиправності) оскаржуваної постанови, підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

З огляду на викладене суд не встановив підстав для забезпечення позову з мотивів очевидної протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що призводить до порушення прав, свобод та інтересів заявника.

Щодо покликань заявника на те, що неможливість керувати своїм підприємством та невпевненість у тому, що буде далі, створюють істотні перешкоди для підприємства, ведуть до його знищення, обмеження чи припинення господарської діяльності і таким чином до знищення власності позивача, а якщо підприємство буде знищено, то майже неможливо буде його відновити, а відтак й поновити порушені права позивача, суд зазначає таке.

Під час вирішення питання про необхідність вжиття заходів забезпечення позову суд повинен досліджувати достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе заявник їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З системного аналізу наведених вище процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Тобто, заявник повинен надати суду належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Правова позиція щодо необхідності подання відповідних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 640/19275/18, від 01 червня 2022 року у справі № 380/4273/21.

Проте всупереч наведеному заявник не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову, які він просить застосувати у поданій заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся.

Так, заявник вказує, що приблизно із часу прийняття рішення про відмову на в`їзд в Україну (літо 2022 року) доступ до банківського рахунку ТОВ «Верболіз» неможливий, однак доказів на підтвердження цієї обставини ним не надано.

Заявник зазначає, що в`язок інформаційно-технічної системи ТОВ «Верболіз» з інтернетом порушений, а його поновлення потребує присутності позивача, як спеціаліста, який її створив, однак доказів на підтвердження цієї обставини ним не надано.

Також заявник стверджує, що гусениці одного з тракторів ТОВ «Верболіз» несправні, через що він не може функціонувати, підприємство не може користуватися різними причепами, у тому числі культиватором, однак доказів на підтвердження цих обставин ним також не надано.

Беручи до уваги вищевикладене, суд підсумовує, що заявником жодними належними та допустимими доказами не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, а тому суд доходить висновку, що в задоволенні заяви позивача від 26 квітня 2023 року про забезпечення позову належить відмовити.

Також суд звертає увагу позивача на те, відповідно вимог до пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову, зокрема, у спосіб: зупинити дію рішення Головного управління ДМС України у Львівській області від 28 червня 2022 року про заборону на в`їзд в Україну; рішення ППр «Лужанка» ВПС «Лужанка» про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 04 серпня 2022 року та згідно з пунктом 4 частини 1 статті 151 КАС України заборонити прикордонній службі України відмовити позивачу в перетині державного кордону України на основі вищезазначених рішень.

Однак вищевказані рішення не є предметом оскарження у цій адміністративній справі, а тому в силу вимог пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України забезпечення позову шляхом зупинення їх дії та встановлення заборони вчиняти дії, що випливають з таких не допускається.

Керуючись ст. ст. 150-154, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача від 26 квітня 2023 року про забезпечення позову у справі № 465/6258/22 відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст. ст. 293-297 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 01 травня 2023 року.

Суддя Клименко О.М.