Справа № 440/6867/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 р.Справа № 440/6867/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лещинської К.В.,

представників сторін: представника позивача - Антонової В.М.,

представника відповідача - Сергієнко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду за апеляційною скаргою Державної служби України з питань праці на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2022, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, м. Полтава, повний текст складено 20.10.22 по справі № 440/6867/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з питань праці

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби з питань праці (далі за текстом Держпраці, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Держпраці № 663-к від 08.08.2022 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 »;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Держпраці на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору та витрати, пов`язані із наданням йому професійної правничої допомоги адвоката.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність спірного наказу, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за неналежну організацію роботи щодо надання адміністративних послуг, як такого, що прийнятий без урахування пояснень ОСОБА_1 та без дотримання дисциплінарною комісією принципу законності при прийнятті рішення. Так, положення п. 1 окремого доручення т.в.о. голови Держпраці від 03.06.2021 № Д-204/1/12.321, який, на дуку відповідача, порушив ОСОБА_1 , вказують на необхідність зазначення вичерпного переліку причин та недоліків, що стали підставами прийняття рішення щодо повернення декларації без розгляду, однак вимог щодо деталізації конкретного обладнання, за яким встановлено невідповідність наданої декларації приписам Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107, вказаний пункт не містить.

Наполягав, що ОСОБА_1 , як державний службовець, надавши лист-роз`яснення від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22 керівнику ПрАТ «Полтавський ГЗК» з посиланням на нормативно-правові акти, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням принципів державної служби, отже, його діями не спричинено порушень цілісності державного та комунального майна, не завдано збитків державі або підприємству, не порушено режим роботи останнього, що виключає наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». Крім того, на користь доводів про дотримання ОСОБА_1 обов`язку з належної організації роботи зазначив, що посадові особи ПрАТ «Полтавський ГЗК» погодились з недоліками поданої декларації від 23.05.2022, яку було повернуто без розгляду 30.05.2022, та врахувавши надані в телефонному режимі зауваження, повторно подали декларацію від 27.05.2022, яка була зареєстрована управлінням.

Також зазначив, що наказ № 663-К від 08.08.2022, яким позивачу оголошено догану, винесено з порушенням вимог частини 11 статті 69 та частини 1 статті 77 Закону України «Про державну службу», оскільки подання дисциплінарної комісії суб`єкту призначення було внесено 19.07.2022, а спірний наказ - 08.08.2022, тобто з порушенням 10 денного строку, передбаченого вказаними нормами.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі № 440/6867/22 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної служби України з питань праці (вул. Десятинна, 14, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправним та скасування наказу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 08.08.2022 № 663-К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 ».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 грн 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. (десять тисяч гривень нуль копійок)

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі № 440/6867/22 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про правомірність спірного наказу, як такого, що прийнятий в межах дисциплінарного провадження, порушеного на підставі службової записки начальника відділу ринкового нагляду та надання адміністративних послуг В.Павлуня від 08.06.2022 № 649/СП/12-22а, за наслідками якого дисциплінарною комісією у діях ОСОБА_1 встановлено ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», за яке може бути застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани.

Пославшись на п. 11 Типового положення про територіальні органи міністерства та іншого центрального органу державної влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 № 563, вказав, що саме до повноважень керівника територіального органу, яким є позивач, належить організація діяльності відповідного територіального органу та забезпечення ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів з метою реалізації повноважень такого територіального органу. А відтак, невиконання ОСОБА_1 обов`язку з належної організації роботи щодо надання адміністративних послуг Управлінням Держпраці в Полтавській області, як його керівником, має наслідком персональну відповідальність позивача перед керівником центрального органу державної влади.

Відсутність у листі-роз`ясненні Управління Держпраці у Полтавській області від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22 за підписом ОСОБА_1 будь-якої деталізації обладнання, щодо якого встановлено невідповідність, а переконання апелянта, свідчить про невиконання позивачем п. 1 окремого доручення т.в.о. голови Держпраці від 03.06.2021 № Д-204/1/12.321. Так, у поданій ПрАТ «Полтавський ГЗК» декларації від 23.05.2022 № 247847-О перелік машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки містився на 65 аркушах та налічував більше 2,5 тис. позицій, проте Управлінням Держпраці у Полтавській області не було конкретизовано недоліків по жодному обладнанню.

Заперечував проти висновків суду першої інстанції щодо не ознайомлення позивача з вищевказаним дорученням, оскільки останнє розсилалося на всі територіальні органи Держпраці через електрону пошту, отже, було доведено до відома осіб, яким воно адресовано. Звернув увагу, що виконання цього доручення несе за собою покращення та полегшення виконання роботи, як Держпраці, так і суб`єкту господарювання та не потребує ніяких додаткових консультацій та телефонних дзвінків.

Наголошував, що невиконання чи неналежне виконання посадових обов`язків полягає у невчиненні чи неналежному вчиненні особою дій у межах наданих їй законом прав та обов`язків, що і було встановлено дисциплінарною комісією в діях ОСОБА_1 , внаслідок чого 19.07.2022 внесено подання суб`єкту призначення щодо застосування дисциплінарного стягнення, а суб`єкт призначення, враховавши відсутність ОСОБА_1 на робочому місці у зв`язку з перебуванням на лікарняному з 25.07.2022 по 05.08.2022, оголосив позивачу догану наказом від 08.08.2022 № 663-к.

Пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.12.2020 № 640/18402/19, зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, а отже позивачем на підтвердження цих обставин повинні бути надані до суду договір про надання правової допомоги та документи, які б підтверджували оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Представник позивача у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу та судовому засіданні заперечувала проти задоволення її вимог та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що всі доводи апеляційної скарги Держпраці зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин, яким, на думку позивача, судом першої інстанції надана вичерпна, однозначна та обґрунтована оцінка. Стверджує, що апелянтом залишено поза увагою, що «деталізація» конкретного обладнання не передбачена жодним нормативним чи законодавчим актом та не вказана в окремому дорученні т.в.о. голови Держпраці № Д-204/1/12.3-21 від 03.06.2021. Позивач та підлеглі йому працівники, вжили усіх необхідних заходів в межах наданих їм повноважень, задля якнайшвидшої допомоги ПрАТ «Полтавський ГЗК» у заповненні декларації. Натомість, Держпраці помилково вважає, що неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків виразилось у неналежному вчиненні дій у межах наданих позивачу законом прав та обов`язків.

Звернула увагу суду апеляційної інстанції, що представник відповідача у судовому засіданні в суді першої інстанції на запитання: чи повинен був ОСОБА_1 беззаперечно прийняти та зареєструвати декларацію ПрАТ «Полтавський ГЗК», відповіла, що подана декларація не підлягала прийняттю та реєстрації.

Також повідомила, що саме з огляду на значну кількість техніки (понад 2,5 тис. позицій на 65 аркушах), що містилась в декларації від 23.05.2022 № 247847-0, позивач, розуміючи, що опис та викладення на папері усіх машин, механізмів та устатковання займе довгий час та не принесе для підприємства ПрАТ «Полтавський ГЗК» бажаного швидкого результату у вигляді реєстрації декларації, надав вказівку підлеглим повноважним особам Управління щодо надання консультаційних роз`яснень уповноваженим особам підприємства телефоном.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу представником позивача також заявлено клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 15000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду начальника Управління Держпраці у Полтавській області, на яку призначений з 11.06.2015 згідно із наказом Державної служби з питань праці від 10.06.2015 № 39-кт /а.с. 16, т.1/.

Наказом Держпраці від 15.06.2022 № 451-К /а.с. 21, т.1/ на підставі службової записки начальника відділу ринкового нагляду та надання адміністративних послуг В. Павлуня від 08.06.2022 № 649/СП/12-22а /а.с. 20, т.1/ порушено дисциплінарне провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 , утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження та затверджено її склад.

У службовій записці від 08.06.2022 № 649/СП/12-22а зазначалося, що відповідно до аналізу наданих листом Управління Держпраці у Полтавській області від 02.06.2022 № ПЛ/1/2916-22, копій декларацій відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, які були повернуті без розгляду, разом з копіями листів-роз`яснень щодо залишення без розгляду документів, за період з 27.05.2022 по 02.06.2022, зокрема, встановлено, що у листі роз`ясненні керівнику ПрАТ «Полтавський ГЗК» про повернення декларації без розгляду, відсутні вичерпні переліки причин повернення декларації від 23.05.2022 № 247847-О без розгляду, що може свідчити про неправомірність повернення документів без реєстрації відповідної декларації без розгляду.

Листом від 14.07.2022 № 27-Д /а.с. 23, т.1/ Дисциплінарна комісія повідомила позивача про порушення дисциплінарного провадження відповідно до наказу Держпраці від 15.06.2022 № 451-к та запросила на засідання комісії 19.07.2022 о 16:00.

Позивачем подано письмові пояснення Дисциплінарній комісії, в яких зазначено, що декларація ПрАТ «Полтавський ГЗК» №247849-О була заповнена з порушенням постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 77, у зв`язку з чим позивач дав вказівку начальнику відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг ОСОБА_3 зв`язатися з представниками підприємства по телефонах, вказаних в декларації, та пояснити суть невідповідностей декларації вимогам постанови, після чого посадовими особами відділу проведено консультативно-роз`яснювальну роботу в телефонному режимі з представниками ПрАТ «Полтавський ГЗК» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які погодились із зауваженнями та заявили, що повторно направлять декларацію після усунення вказаних недоліків.

27.05.2022 до Управління через ЦНАП Полтавської міськради надійшла декларація від 27.05.2022 № 24829-0 від ПрАТ «Полтавський ГЗК», де з 2509 одиниць обладнання, яке було невірно віднесено до вказаного в попередній декларації пункту переліку машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, залишилось 560 одиниць обладнання, які вказані у поданій Декларації відповідно до постанови КМ України від 03.02.2021 № 77. Дана Декларація була розглянута протягом доби і зареєстрована Управлінням, а 30.05.2022 Управлінням надано керівнику ПрАТ «Полтавський ГЗК» лист-роз`яснення № ПЛ/1/2822-22 щодо повернення без розгляду Декларації від 23.05.2022 № 247847-О з вичерпним переліком причин, що стали підставами прийняття такого рішення.

Позивач у поясненнях повідомив дисциплінарну комісію, що вимога про деталізацію конкретного обладнання не передбачена жодним нормативним чи законодавчим актом та не вказана в окремому дорученні т.в.о. голови Держпраці № Д-204/1/12.3-21 від 03.06.2021, у зв`язку з чим у його діях відсутній факт вчинення дисциплінарного проступку та підстави для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

19.07.2022 дисциплінарною комісією складено на ім`я голови Держпраці ОСОБА_6 подання для здійснення дисциплінарного провадження стосовно державного службовця ОСОБА_1 , начальника Управління Держпраці у Полтавській області /а.с. 12 14, т.2/, в якому комісія рекомендувала застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, передбачене п. 2 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу» - догану. За висновком подання ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». Підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності зазначено неналежне виконання актів органів державної влади, яке полягало у тому, що начальник Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_1 у листі-роз`ясненні Управління Держпраці у Полтавській області від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22 на ім`я керівника ПрАТ «Полтавський ГЗК» повідомив про повернення декларації без розгляду, проте, не виклав, які саме машини, механізми, устатковання підвищеної небезпеки не відповідають вимогам, встановленим Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107, та переліком машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 77, чим порушив п. 21 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107.

Вказане подання внесено суб`єкту призначення у день його підписання 19.07.2022, що підтверджено додатковими поясненнями представника відповідача від 07.10.2022 /а.с. 31 34, т.2/.

Листом від 19.07.2022 № 31-О Дисциплінарна комісія повідомила також позивача про внесення суб`єкту призначення подання від 19.07.2022 за результатами розгляду дисциплінарної справи /а.с. 24, т.1/.

20.07.2022 позивач подав письмові пояснення на ім`я голови Держпраці ОСОБА_6 /а.с. 25, т.1/, в яких зазначив про те, що в його діях відсутній факт вчинення дисциплінарного проступку, відсутня провина та відсутні підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, просив при прийнятті рішення взяти до уваги пояснення, надане ним 18.07.2022 дисциплінарній комісії.

Наказом Держпраці від 08.08.2022 № 663-К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 » оголошено догану ОСОБА_1 , начальнику Управління Держпраці у Полтавській області, за вчинення проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (неналежне виконання актів органів державної влади), а саме: п. 21 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107, яке полягало у тому, що начальник Управління Держпраці у Полтавській області Щербак С.Л. у листі-роз`ясненні Управління Держпраці у Полтавській області від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22, яким повідомлено керівника ПрАТ «Полтавський ГЗК» про повернення декларації без розгляду, не зазначив, які саме машини, механізми, устатковання підвищеної небезпеки не відповідають вимогам, встановленим Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107, та переліком машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 77 /а.с. 17, т. 1/.

Не погодившись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та недоведеності відповідачем під час судового розгляду вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», у формі неналежного виконання актів органів державної влади, а саме: пункту 21 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107, що слугувало підставою для прийняття наказу Держпраці № 663-к від 08.08.2022.

Судом враховано, що на час складання подання Дисциплінарної комісії від 19.07.2022 та прийняття відповідачем наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності будь-які негативні наслідки, а саме шкода внаслідок складення листа від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22 про повернення декларації без розгляду були відсутні. Крім того, взято до уваги, що позивач мав бездоганну попередню поведінку та не піддавався дисциплінарним стягненням, що також зафіксовано у поданні, та у розумінні пункту 2 частини 2 статті 67 Закону № 889-VIII є обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, однак відповідачем при складанні подання вказані обставини враховані не були.

Суд також погодився із доводами позивача про те, що наказ від 08.08.2022 № 663-К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » прийнято з порушенням строку, передбаченого частиною 11 статті 69 та частиною 1 статті 77 Закону № 889-VIII (10 календарних днів після отримання пропозиції (подання) комісії), оскільки подання Дисциплінарної комісії суб`єкту призначення внесено 19.07.2022, а наказ прийнято 08.08.2022.

Надаючи оцінку співмірності заявленої позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України, а також врахувавши заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що обґрунтованою, об`єктивною і такою, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 10 000 грн (3000 грн щодо першого пункту акту виконаних робіт (наданих послуг), 7000 грн щодо другого пункту акту виконаних робіт (наданих послуг).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, правовий статус державного службовця регулює Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (надалі Закон № 889-VIII, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) .

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

За приписами п.п. 1, 8 ч. 1 ст. 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Обов`язки державного службовця щодо додержання службової дисципліни визначені ст. 62 Закону № 889-VIII, якою передбачено, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: 1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; 2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; 3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів. Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Так, п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII передбачено, що дисциплінарним проступком, зокрема, є: невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Положеннями ч. 3 ст. 66 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п.п. 4, 5, 12 та 15 ч.2 ст.65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли внаслідок застосування до позивача на підставі наказу Держпраці від 08.08.2022 № 663-к, дисциплінарного стягнення шляхом оголошення ОСОБА_1 догани за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону № 889-VIII для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Аналіз наведених положень Закону № 889-VIII свідчить, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, державний службовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності з накладенням суб`єктом призначення на такого державного службовця дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

При цьому невиконання чи неналежне виконання посадових обов`язків полягає у невчиненні чи неналежному вчиненні особою дій у межах наданих їй законом прав та обов`язків.

Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 300/3980/20.

Колегія суддів зазначає, що підставою для прийняття спірного наказу слугувало неналежне виконання ОСОБА_1 п. 21 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107 (далі Порядок № 1107), яке полягало у не зазначенні начальником Управління Держпраці у Полтавській області, яким є позивач, у листі-роз`ясненні Управління Держпраці у Полтавській області від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22 про повернення декларації ПрАТ «Полтавський ГЗК» від 23.05.2022 без розгляду, які саме машини, механізми, устатковання підвищеної небезпеки не відповідають вимогам вищевказаного порядку та Переліку машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 77, та в чому полягають виявлені невідповідності (детально).

Наведене, на думку апелянта, свідчить про наявність в діях позивача проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».

Згідно з п.п. 30, 31 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 № 96, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань видає у передбачених законодавством випадках дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, контролює дотримання умов дії таких дозволів; здійснює у передбачених законодавством випадках реєстрацію: декларацій відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 7 зазначеного Положення).

Колегія суддів зазначає, що Порядком № 1107 передбачено процедуру видачі або відмови у видачі, переоформлення, анулювання Держпраці та її територіальними органами дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки (далі - дозвіл).

Відповідно до абз. 4 п. 21 Порядку № 1107 територіальний орган Держпраці здійснює реєстрацію декларацій на безоплатній основі протягом п`яти робочих днів з дня їх отримання.

Так, згідно з Розподілом обов`язків між начальником Управління Держпраці у Полтавській області та його заступниками, затвердженого наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 22.02.2021 № 13 /а.с.51 54, т.1/, начальник Управління очолює Управління Держпраці, здійснює керівництво його діяльністю, представляє Управління Держпраці у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями, здійснює керівництво Управлінням Держпраці, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності.

Положеннями абз. 1, 2, 5 п. 21 Порядку № 1107 передбачено, що виконання робіт підвищеної небезпеки, що зазначені у групі Б додатка 2, експлуатація (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, зазначених у групі Б переліку, машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 р. № 77, здійснюються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці за формою згідно з додатком 8.

Декларація подається роботодавцем не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки. Документи повертаються протягом п`яти робочих днів без розгляду у разі незаповнення полів, зазначення робіт підвищеної небезпеки та машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, які не відповідають вимогам, встановленим цим Порядком та переліком машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 р. № 77.

Декларація подається роботодавцем або уповноваженою ним особою, надсилається поштою до адміністратора центру надання адміністративних послуг у паперовій формі або в електронній формі через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, у тому числі через інтегровану з ним інформаційну систему Держпраці.

Відмова в реєстрації декларації не допускається.

У разі зміни відомостей або виявлення суб`єктом господарювання помилки в поданій декларації суб`єкт господарювання в порядку, встановленому цим пунктом для подання декларації, подає оновлену декларацію протягом семи робочих днів з дня настання таких змін або з дня подання декларації в разі виявлення помилки.

Отже, з аналізу наведеної норми слідує, що п. 21 Порядку № 1107 передбачено дві підстави, за наявності яких декларація роботодавця повертається без розгляду:

1) у разі незаповнення полів,

2) у разі зазначення робіт підвищеної небезпеки та машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, які не відповідають вимогам, встановленим цим Порядком та переліком машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 № 77.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, 23.05.2022 роботодавцем ПрАТ «Полтавський ГЗК» подано до Управління Держпраці у Полтавській області Декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці (вх. № 4234/ПЛ/1-22) /а.с. 55 87, т. 1/, в якій наведено відповідний перелік машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки.

За результатами розгляду вказаної декларації Управлінням Держпраці у Полтавській області направлено керівнику ПрАТ «Полтавський ГЗК» лист- роз`яснення від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22 за підписом начальника Управління Сергія Щербака /а.с. 19, т.1/, в якому зазначено, що під час розгляду Декларації встановлено невідповідність заявлених типів машин і устатковання підвищеної небезпеки до вказаного в поданій Декларації пункту переліку машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим, з урахуванням пункту 21 Порядку, а тому документи повертаються без розгляду.

Варто зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 року № 77 затверджено Перелік машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, який поділяється на групу А та групу Б .

Додатком № 2 до Порядку № 1107 є Перелік видів робіт підвищеної небезпеки, який включає види робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі дозволу (Група А) та види робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці (Група Б).

Дослідивши зміст вказаних актів, колегією суддів встановлено, що саме для виконання робіт підвищеної небезпеки, що зазначені у групі Б додатка 2, а також експлуатації (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, зазначених у групі Б переліку, машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 р. № 77, передбачено подання декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, її реєстрацію територіальними органами Держпраці.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що обставини невідповідності поданої ПрАТ «Полтавський ГЗК» 23.05.2022 декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці (вх. № 4234/ПЛ/1-22) вимогам, встановленим Порядком № 1107 та Переліком машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 року № 77 (далі Перелік № 77), в частині заявлених типів машин і устатковання підвищеної небезпеки та наявності підстав для повернення вказаної декларації ПрАТ «Полтавський ГЗК» без розгляду визнаються відповідачем.

Так невідповідність декларації від 23.05.2022 полягала у зазначенні устатковання та механізмів, які за своїми особливостями конструювання, призначенням та функціями, не відносяться до машин, механізмів, устатковань підвищеної небезпеки, передбачених у групі Б Переліку № 77.

Ані під час дисциплінарного провадження щодо позивача, ані у спірному наказі щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не відображено, що ОСОБА_1 не мав підстав для повернення без розгляду вказаної декларації.

Отже, наявність підстав для повернення декларації ПрАТ «Полтавський ГЗК» від 23.05.2022 без розгляду з огляду на зазначення робіт підвищеної небезпеки та машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, які не відповідають встановленим вимогам, не є спірним у даній справі.

Разом з цим, апелянт вважає, що позивач, як керівник Управління Держпраці у Полтавській області, у листі-роз`ясненні від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22, яким було залишено без розгляду декларацію ПрАТ «Полтавський ГЗК», повинен був деталізувати конкретне обладнання та перелік його невідповідностей вимогам Порядку № 1107 та Переліку № 77, чого зроблено не було, та фактично свідчить про неналежне виконання ОСОБА_1 актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень та відповідно є дисциплінарним проступком.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів ч. 1 ст. 65 Закону № 889-VIII дисциплінарним проступком є протиправна винна дія або бездіяльність чи прийняття рішення.

Отже, об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта (працівника), шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними й поведінкою особи, що притягається до відповідальності. Протиправність поведінки полягає в порушенні трудових обов`язків, закріплених нормами загального та спеціального законодавства про працю: Кодексом законів про працю України, Законом № 889-VIII, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень власника, уповноваженої ним адміністрації.

Особливе значення під час визначення діяння державного службовця як дисциплінарного проступку має наявність у вчиненні цього діяння вини державного службовця - певного ставлення особи до своїх протиправних дій і їхніх шкідливих наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 820/2054/17.

Разом з цим, п.21 Порядку № 1107, неналежне виконання якого відповідачем визначено, як дисциплінарний проступок позивача, регламентує лише підстави для повернення декларації без розгляду та не містить положень, які б встановлювали форму, обов`язкові реквізити, складові частини, зміст рішення про повернення декларації без розгляду, що в свою чергу свідчить про невмотивованість тверджень відповідача про порушення позивачем вимог саме вказаної норми права.

Колегія суддів зауважує, що деталізація машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, які не відповідають встановленим вимогам, у рішенні щодо повернення декларації без розгляду, сприяє визначеності у відносинах роботодавця із суб`єктом владних повноважень та дозволяє роботодавцю оперативно усунути недоліки.

Однак, для констатації факту неналежного виконання ОСОБА_1 акту органу державної влади через відсутність відповідної деталізації у листі Управління Держпраці в Полтавській області від 30.05.2022, як на цьому наполягає апелянт, необхідним є з`ясування яким чином (в який спосіб) позивач мав здійснити його виконання, та які негативні наслідки настали для суб`єкта господарювання у зв`язку з невчиненням відповідних дій, проте, відповідачем таких обставин досліджено не було.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про наявність окремого доручення т.в.о. голови Держпраці від 03.06.2021 № Д-204/1/12.3-21, яким зобов`язано начальників Головних управлінь (Управлінь) Держпраці, у разі прийняття рішень щодо повернення декларацій без розгляду, згідно абзацу 2 пункту 21 Порядку № 1107, у листах відповідях суб`єктам господарювання зазначати вичерпний перелік причин та недоліків, що стали підставами прийняття такого рішення /а.с. 18, т.1/.

Разом з цим, ані у поданні Дисциплінарної комісії від 19.07.2022, а ні у наказі Держпраці від 08.08.2022 № 663-К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 » не зазначено про порушення позивачем вказаного окремого доручення.

Так, судом апеляційної інстанції зі змісту вищевказаного доручення встановлено, що останнє прийняте ув`язку із надходженням численних скарг та звернень суб`єктів господарювання щодо необґрунтованих та безпідставних фактів не реєстрації декларацій відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці та повернення без зазначених причин. Як стверджує відповідач, метою вказаного доручення було покращення та полегшення виконання роботи, як Держпраці, так і суб`єкта господарювання.

При цьому, у поясненнях, наданих до суду першої інстанції, відповідач, серед іншого, стверджує, що формулювання підстави для повернення без розгляду декларації у листі від 30.05.2022 у спосіб, обраний позивачем, виключає можливість роботодавця оперативно усунити вказані територіальним органом Держапраці недоліки у поданих документах для реєстрації декларації та розпочати здійснення господарської діяльності.

Колегія суддів зауважує, що у поданій ПрАТ «Полтавський ГЗК» декларації від 23.05.2022 № 247847-О перелік машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки містився на 65 аркушах та налічував більше 2,5 тис. позицій, що свідчить про значний обсяг матеріалу, який необхідно було опрацювати.

Водночас, з матеріалів справи та пояснень позивача, наданих до дисциплінарної комісії, вбачається, що ОСОБА_1 , врахувавши значний обсяг обладнання, що містився у декларації від 23.05.2022, з метою надання найшвидшої допомоги ПрАТ «Полтавський ГЗК» у її заповненні, надав вказівку начальнику відділу експертної роботи, ринкового нагляду та надання адміністративних послуг ОСОБА_3 зв`язатись з представниками підприємства в телефонному режимі та пояснити суть невідповідностей декларації вимогам Порядку № 1107. Слід зазначити, що такі дії узгоджуються з метою доручення т.в.о. голови Держпраці від 03.06.2021 № Д-204/1/12.3-21 - сприяння швидкої взаємодії органів Держпраці з суб`єктами господарювання для усунення виявлених порушень та уникнення безпідставних фактів повернення декларацій.

Підтвердженням проведення консультативної роботи є подання ПрАТ «Полтавський ГЗК» нової декларації від 27.05.2022 № 24829-0 вже з усунутими порушеннями (залишилось 560 одиниць обладнання) /а.с. 89 99, т. 1/ та від 12.07.2022 /а.с. 101 108, т. 1/, які були зареєстровані Управлінням Держпраці в Полтавській області 27.05.2022 та 15.07.2022 відповідно.

Таким чином, ПрАТ «Полтавський ГЗК» реалізувало своє право на реєстрацію декларацій відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці та не заперечувало про наявність підстав для прийняття рішення про повернення поданої декларації від 23.05.2022 без розгляду з огляду на її невідповідність п. 21 Порядку № 1107.

Доказів оскарження ПрАТ «Полтавський ГЗК» в адміністративному або судовому порядку листа Управління Держпраці у Полтавській області від 30.05.2022 № ПЛ/1/2822-22, яким декларацію від 23.05.2022 № 247847-О повернуто без розгляду, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Колегія суддів враховує, що у поданні Дисциплінарної комісії від 19.07.2022 суб`єкту призначення за наслідками здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 констатовано відсутність будь-яких документів (матеріалів), що підтверджують настання тяжких наслідків, спричинених неналежним виконанням ОСОБА_1 актів органів державної влади.

Не наведено таких наслідків і в апеляційній скарзі.

Слушним є і висновок суду першої інстанції щодо неврахування дисциплінарною комісією при складення подання від 19.07.2022 бездоганної попередньої поведінки позивача та відсутність у нього дисциплінарних стягнень, що згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 67 Закону № 889-VIII є обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не доведення відповідачем вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII, у формі неналежного виконання актів органів державної влади, а саме, пункту 21 Порядку № 1107.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наказ Держпраці від 08.08.2022 № 663-К «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 » не ґрунтується на вимогах законодавства, прийнятий без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції на порушення відповідачем строку, передбаченого ч. 11 ст. 69 та ч. 1 ст. 77 Закону № 889-VIII (10 календарних днів після отримання пропозиції (подання) комісії) є помилковим, оскільки відповідач був позбавлений можливості прийняти відповідний наказ у строк до 29.07.2022 (з урахуванням отримання подання Дисциплінарної комісії від 19.07.2022) через перебування ОСОБА_1 на лікарняному з 25.07.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи лікарняним листом, тому, дотримавшись вимог ч. 4 ст. 74 Закону № 889-VIII, оголосив догану вже після виходу позивача з лікарняного. Враховуючи, що вищенаведене не призвело до неправильного вирішення справи та не перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого рішення по суті справи, підстави для скасування рішення суду першої інстанції з цих підстав відсутні.

Щодо розміру судових витрат, стягнутого судом першої інстанції з відповідача на користь ОСОБА_1 колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Відповідно до ч. 3, 4 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями ст. 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивачем надано до матеріалів справи докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги № 09/08 від 09.08.2022 /а.с. 117, т.1/ з додатками /а.с. 143, 144, т. 1/, ордер № 1099227 від 15.08.2022 /а.с. 115, т.1/, акт виконаних робіт (наданих послуг) станом на 15.08.2022 /а.с. 145, т.1/, квитанцію № 1 від 15.08.2022 /а.с. 145, т.1/.

За змістом п. 1.1. Договору про надання правової допомоги від 09.08.2022, укладеного між адвокатом Антоновою В.М. та ОСОБА_1 (замовник), адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки, обумовлені сторонами.

У п. 1.2 сторони узгодили перелік юридичних послуг, що надає адвокат відповідно до доручення, зокрема здійснює захист та представництво інтересів замовника в адміністративних судах.

Відповідно до п. 3.1 за правову допомогу, передбачену п. 1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеному у п. 4.1 Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору розмір оплати праці Адвоката за написання позовної заяви клієнта ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення (догани), подання її до суду та за участь в усіх судових засіданнях у суді першої інстанції (Полтавському окружному адміністративному суді) складає 20 000 грн.

За змістом акту виконаних робіт (наданих послуг) станом на 15.08.2022 адвокатом Антоновою В.М. були виконані такі роботи (надані послуги) відповідно до Договору про надання правової допомоги № 09/08 від 09.08.2022:

- після звернення клієнта за професійною правничою допомогою опрацьовано актуальну законодавчу базу, що регулює питання визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді догани клієнта ОСОБА_1 , з урахуванням отриманої від клієнта інформації опрацьовано актуальну судову практику із вищезазначеного питання; сформовано правову позицію та узгоджено її з клієнтом; надано консультації щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) по справі, виконання збору документів для справи; виконано збір документів 8 год. 5000 грн;

- складено адміністративний позов про визнання протиправним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення (догани); виготовлено копії документів (доказів) по справі; подано позовну заяву до адміністративного суду; взято участь в усіх судових засіданнях в суді першої інстанції 12 год 15 000 грн,

Загальна вартість послуг, наданих згідно з цим актом, складає 20 000 грн.

На підтвердження оплати за надані послуги позивачем надано копію квитанції № 1 від 15.08.2022 на суму 20000 грн.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 по справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм ч.ч. 4-6 ст.134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Відповідач у додаткових поясненнях від 11.10.2022, надісланих до суду першої інстанції, стверджував про неспівмірність заявленого позивачем до відшкодування розміру судових витрат із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим часом на їх виконання. Також зауважив, що всі процесуальні документи були підписані особисто позивачем.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, позивач надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка сплачена адвокату.

При цьому, загальна вартість наданих юридичних послуг відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг) станом на 15.08.2022 становила 20000,00 грн.

Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу до 10000 грн, суд першої інстанції, врахувавши наявність заперечень відповідача, виходив зі співмірності такої суми із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів, враховуючи заперечення першого відповідача, дослідивши подані заявником докази, вважає, що вчинення представником позивача таких дій, як опрацювання актуальної законодавчої бази, судової практики, формування правової позиції, надання консультації, збір документів для справи не є окремими юридичними послугами, а є складовими процесу написання позовної заяви, а тому вказані витрати не можуть підлягати окремій компенсації за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. З огляду на обсяг інформації, яку необхідно було опрацювати представнику позивача для складання позовної заяви, проаналізувавши її зміст, суд апеляційної інстанції вважає визначену судом першої інстанції вартість за надані послуги в цій частині обґрунтованою та пропорційною обсягу виконаної адвокатом роботи.

Колегія суддів також враховує, що представник позивача брала участь у всіх судових засіданнях під час розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується протоколами судових засідань від 20.09.2022 (30 хв.), від 04.10.2022 (2 год.), від 13.10.2022 (1 год.), а отже стягнення з відповідача витрат за надані юридичні послуги в цій частині є обґрунтованим.

Доводи відповідача про підписання процесуальних документів позивачем, а не адвокатом, не спростовують факту надання юридичної допомоги із консультування позивача та підготовки позовної заяви, оскільки договір про надання правової допомоги датований 09.08.2022, тобто до моменту звернення до суду і складання всіх процесуальних документів, а актом виконаних робіт (наданих послуг) станом на 15.08.2022 зафіксовано надання відповідних послуг саме адвокатом.

Враховуючи фактичний обсяг виконаної роботи та її складність, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу в загальній сумі 10000 грн, що підлягає компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 326-329Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань праці залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 по справі № 440/6867/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено та підписано 01.05.2023 року