Справа № 280/6560/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року Справа № 280/6560/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - третя особа) про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати Рішення № 32 від 03.10.2022, прийняте Головним управління ПФУ в Чернігівський області про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1983 по 02.09.1983 та з 21.09.1992 по 24.06.1996 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 26.09.2022, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні, прийнятому за результатами судового розгляду справи за цим позовом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено наступне. 26 вересня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області № 32 від 13.10.2022 йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Так, пенсійним органом не було зараховано періоди роботи за записами трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано періоди стажу з 01.07.1983 по 02.09.1983 оскільки нечіткий відтиск печатки та з 21.09.1992 по 24.06.1996 - назва підприємства у записі про прийом не відповідає назві підприємства на відтиску печатки у записі про звільнення. Позивач вважає рішення незаконним, оскільки записи у трудовій книжці позивача було зроблено працівниками підприємств, де працював позивач, а відповідальність за ведення трудових книжок несе роботодавець. Тож просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

29 листопада 2022 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/6560/22 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

16 грудня 2022 року за вх. № 47716 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору надійшов відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовні вимог та просить суд відмовити у задоволенні в повному обсязі.

04 січня 2023 року за вх. № 441 відповідач надав пояснення у справі, в якому вказав, що рішення № 32 від 13.10.2022 було підписано начальником віддлу призначення пенсії та головним спеціалістом відділу призначення пенсії Вінницької області. З огляду на це, відповідач вважає, що до участі в якості другого відповідача має бути залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області є неналежним відповідачем у справі.

02 лютого 2023 року за вх. № 5176 надійшло пояснення від третьої особи. В ньому зазначено, що рішення від 03.10.2022 № 32 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком було остаточно погоджено та підписано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Рішенням від 03.10.2022 № 32 позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком. Не зараховано періоди стажу з 01.07.1983 по 02.09.1983 - нечіткий відтиск печатки та з 21.09.1992 по 24.06.1996 - назва підприємства у записі про прийом не відповідає назві підприємства на відтиску печатки у записі про звільнення. Відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутнім необхідним страховим стажем 29 років. Відповідно до наданих до заяви документів загальний страховий стаж становить 28 років 0 місяців 13 днів.

Позивач зазначає, що під час призначення йому пенсії за віком відповідачем протиправно було виключено із розрахунку періоди його роботи з 01.07.1983 по 02.09.1983 та з 21.09.1992 по 24.06.1996. Не погодившись з правомірністю дій відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із преамбулою Закону України № 1058-IV, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1, 2, 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з приписами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон України № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п.1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п.17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону України № 1788-XII та п.1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.6 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України № 1058-IV, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п.4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.

Щодо спірного періоду роботи позивача з 01.07.1983 по 02.09.1983, який не врахований відповідачем до страхового стажу позивача, в трудовій книжці нечіткий відтиск печатки, суд зазначає наступне.

Так, із записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім іншого вбачається, що у період з 01.07.1983 по 02.09.1983 він працював у радгоспі "Балки".

Записи про прийняття на роботу та звільнення за період з 01.07.1983 по 02.09.1983 вчинені відповідно до вимог Інструкції № 162.

В той же час, запис про звільнення містить не чіткий відбиток печатки радгоспу "Балки"

Проте, на думку суду вказаний недолік не перешкоджає встановити період роботи позивача у радгоспі "Балки", займану посаду та реквізити документів на підставі, яких були внесені відповідні записи.

Таким чином, суд наголошує, що записи у трудовій книжці позивача виконані без дефектів, а надавати уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу необхідно лише в разі коли відсутні відомості в трудовій книжці.

Крім того суд зазначає, що нечіткий відтиск печатки на записі про звільнення не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Такий висновок в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Окрім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Посилання відповідачів на недоліки оформлення трудової книжки позивача, як на підставу для відмови у призначенні пенсії суд відхиляє, оскільки, як зазначалося вище, вказані записи у трудовій книжці позивача містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу та звільнення з роботи ОСОБА_1 , не мають виправлень та неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви тим більше, що і самі відповідачі не зазначають жодних зауважень до змісту цих записів.

Поряд із цим суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018.

Крім того суд зауважує, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виявлені недоліки оформлення трудової книжки позивача щодо спірного періоду роботи позивача з 01.07.1983 по 02.09.1983 у радгоспі " ОСОБА_2 не можуть вважатися достатньою підставою для відмови останньому у зарахуванні цього періоду роботи до його страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Щодо спірного періоду роботи з 21.09.1992 по 24.06.1996 суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.09.1992 по 24.06.1996 він працював касиром приймальником в ТОВ "Рант".

Щодо спірного періоду роботи позивача, судом досліджено трудову книжку позивача НОМЕР_1 , запис № 24 від 21 вересня 1992 року у якій свідчить про прийняття ОСОБА_1 в ПКФ "Рант" на посаду касира приймальника, на підставі наказу № 29 від 21 вересня 1992 року, з якої він звільнився за власним бажанням 24 червня 1996 року, стаття 38 КЗпП України, на підставі наказу № 40 від 24 червня 1996 року (запис у трудовій книжці № 25). Після вказаних записів проставлений відбиток печатки з назвою підприємства ТОВ "Рант".

Слід зазначити, що у період з 20 червня 1974 року по 29 липень 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 № 162 (далі Інструкція № 162), згідно пункту 2.14. якої у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.

Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції № 58.

За таких обставин суд не погоджується з висновками відповідача, що запис про звільнення здійснений з порушенням вимог пункту 2.14 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» № 162 від 20 червня 1974 року.

При цьому суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо відсутності у трудовій книжці НОМЕР_1 записів про зміну назви підприємства з ПКФ "Рант" на ТОВ "Рант" внаслідок перейменування або реорганізації , на якому працював ОСОБА_1 , з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, тому це не може позбавити громадян конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії за віком.

Пунктом 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його трудового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Суд звертає увагу, що відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що не зарахувавши наведений період до страхового стажу з моменту звернення позивача із заявою про призначення пенсії, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1983 по 02.09.1983 та з 21.09.1992 по 24.06.1996 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 14 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно зі ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органом, який призначає пенсії, є Пенсійний фонд.

Відтак, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, суд не є органом, якому надані повноваження в сфері призначення пенсій. При цьому, суд не може підміняти компетентний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, на свій розсуд розраховувати страховий стаж та самостійно призначити пенсію, оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Водночас, необхідно зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі 826/4418/14).

Тому суд вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчинити дії щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії від 26.09.2022, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп., що підтверджується квитанцією № ПН2639180 від 16.11.2022.

За таких обставин, судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м.Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А, ) про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівський області № 32 від 03.10.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вчинити дії щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 26.09.2022, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м.Чернігів, вул. П`ятницька, буд. 83-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 01 травня 2023 року.

Суддя Сацький Р.В.