Справа № 640/8385/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8385/21
УХВАЛА

02 травня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ в м. Києві, викладеного у листі від 05.03.2021 № 2600-0306-8/37951, про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження її розмір на підставі довідки Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя від 17.02.2021 № 29/1-21;

- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити з 01.04.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру на підставі довідки Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя від 17.02.2021 № 29/1-21, з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити виплату ОСОБА_1 різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отримуваною пенсією за минулий час з 01.04.2020 разово та однією сумою з урахуванням довідки Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя від 17.02.2021 № 29/1-21 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2022 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову проведення перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі довідки Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя №29/1-21 від 17.02.2021, викладене в листі від 05.03.2021 № 2600-0306-8/37951;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя №29/1-21 від 17.02.2021, починаючи з 01.01.2020, та виплатити заборгованість, що виникла на день такого перерахунку з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти у цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2022 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подачі відзиву на неї та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 21.04.2023.

Крім того, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Після усунення визначених в ухвалі від 26.12.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 відкрито апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на неї.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від ГУ ПФ в м. Києві не надійшло.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідача Позивач просить залишити її без задоволення.

Крім того, на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 640/8385/21 до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI. Указане, на переконання Позивача, є підставою для зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що провадження у справі підлягає зупиненню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Тобто, зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України можливе виключно у випадку об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої за відсутності умови, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оцінюючи об`єктивну неможливість розгляду справи до прийняття Конституційним Судом України рішення у справі за об`єднаними конституційними скаргами ОСОБА_2 (вх. №18/289 (21)), ОСОБА_3 (вх. №18/342 (21)), ОСОБА_4 (вх. №18/427 (21)) та інших щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI та першого речення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI, якими встановлено обмеження максимального розміру пенсії, призначеного за Законом України «Про прокуратуру», судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як убачається із матеріалів справи, підставою для відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зокрема, без обмеження пенсії максимальним розміром, є посилання ГУ ПФ в м. Києві на норми Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», питання щодо відповідності яких Конституції України є наразі невирішеним.

Судовою колегією враховується, що одним з основоположних принципів адміністративного судочинства є, зокрема, принцип законності, який полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, суд зобов`язаний вирішувати справи відповідно до Конституції та законів України, водночас, виникнення сумнівів у відповідності закону Конституції України фактично унеможливлює розгляд справи із дотриманням основоположних і фундаментальних принципів адміністративного судочинства.

При цьому колегією суддів враховується, що Конституційний Суд України в пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення від 29.06.2010 №17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Так, за правилами ч. ч. 1, 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Основний Закон України, закріпивши частиною 1 статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абз. 2, 3 п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 6 пункту 4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 у справі №1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) передбачено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Системний аналіз наведених норм в контексті зазначених положень рішень Конституційного Суду України свідчить про те, що у випадку визнання неконституційними окремих положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та/або першого речення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ останні втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Проте, як було зазначено вище, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання.

При цьому судова колегія вважає за необхідне зазначити, що визнання неконституційними певних норм згаданих Законів може призвести до порушення їх логіки і структури, спричинити виникнення прогалин у них. У зв`язку із цим може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого рішення. Додаткові заходи, у свою чергу, можуть стосуватися внесення змін до чинного Закону України «Про прокуратуру».

Судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до положень статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на приписи зазначеної норми процесуального закону, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Матеріали справи свідчать, що, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 наголошує на тому, що відмова ГУ ПФ в м. Києві у перерахунку пенсії останньому, зокрема, без обмеження її максимальним розміром є протиправною, оскільки ґрунтується на нормах Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, які до неї не застосовуються та є такими, що суперечить Конституції України.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу, що положеннями статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» закріплено, що Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Отже, виключно до компетенції Конституційного Суду України віднесено вирішення питання щодо відповідності положень Закону України Конституції України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що приписи ч. 4 ст. 7 КАС України визначають, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Водночас, наведена норма процесуального закону не врегульовує випадки, коли на момент розгляду справи судом у провадженні Конституційного Суду України вже перебуває справа щодо визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окремих положень Закону, які мають бути застосовані у межах розгляду відповідної судової справи. Натомість, відповідне питання вирішено законодавцем у вже згаданому п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, в якому передбачений обов`язок суду зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням, зокрема, Конституційного Суду України у випадку об`єктивної неможливості її розгляду.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заявленого клопотання та зупинення апеляційного провадження у цій справі до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі за об`єднаними конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI.

Керуючись ст. ст. 236, 242, 243, 248, 308, 321, 325 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі - задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження у справі № 640/8385/21 до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі за об`єднаними конституційними скаргами ОСОБА_2 (вх. №18/289 (21)), ОСОБА_3 (вх. №18/342 (21)), ОСОБА_4 (вх. №18/427 (21)) та інших щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого припису статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI та першого речення абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

Зобов`язати учасників справи після усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі, повідомити про це суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 02 травня 2023 року.