Справа № 200/14545/19-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у перегляді рішення суду за виключними обставинами

02 травня 2023 року Справа №200/14545/19-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Христофорова А.Б., суддів Кошкош О.О., Льговської Ю.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі № 200/14545/19-а за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу від 12 листопада 2019 року № 1429ц, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу Генерального прокурора України від 12 листопада 2019 року № 1429ц про його звільнення з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 15 листопада 2019 року, поновлення позивача на зазначеній посаді з 16 листопада 2019 року або рівнозначній посаді в органах прокуратури України, стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 16 листопада 2019 року і до моменту фактичного поновлення на роботі та стягнення компенсації моральної шкоди спричиненої незаконним звільненням у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі № 200/15545-19-а у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу від 12 листопада 2019 року № 1429ц, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено повністю.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №200/14545/19-а задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №200/14545/19-а скасовано. Позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 12.11.2019 року № 1429ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 15 листопада 2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 18 листопада 2019 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2019 року по 17 травня 2021 року у розмірі 794754,83 (сімсот дев`яносто чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні 83 копійки, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26.11.2021 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 200/14545/19-а скасовано, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року залишено в силі.

31.03.2023 на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі № 200/15545/19-а.

Так, у своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Конституційного Суду України від 01.03.2023 № 1-р(ІІ)/2023 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX. Посилаючись на п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, просив, з урахуванням вказаного рішення Конституційного Суду України, переглянути за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020.

17 квітня 2023 року до суду надійшов відзив від Офісу Генерального прокурора в якому зазначено, що за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення. Відповідач вказав, що зі змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України вбачається, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами, тільки якщо рішення суду ще не виконане. Проте в даному випадку, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Ухвалою Донецького окружного суду від 05 квітня 2023 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі № 200/14545/19-а за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу від 12 листопада 2019 року № 1429ц, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Призначено розгляд заяви у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в судовому засіданні на 18 квітня 2023 року об 11-00 годині у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вул. Академіка Янгеля, 4.

18 квітня 2023 року розгляд заяви було перенесено на 02 травня 2023 року у зв`язку з перебуванням судді Кошкош О.О. у відпустці.

02 травня 2023 року представники сторін у судове засідання не з`явилися.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд заяви за його відсутності, в порядку письмового провадження.

Представник Офісу Генерального прокурора надав клопотання про розгляд справи без участі представника Офісу Генерального прокурора та просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за виключними обставинами.

На підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у письмовому провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Так, Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 1 березня 2023 року визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру».

Суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі № 200/15545-19-а у задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу від 12 листопада 2019 року № 1429ц, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено повністю.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №200/14545/19-а задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №200/14545/19-а скасовано. Позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 12.11.2019 року № 1429ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 15 листопада 2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва управління організації процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, яке здійснюється слідчими регіональних прокуратур та територіальних органів досудового розслідування, департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України з 18 листопада 2019 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2019 року по 17 травня 2021 року у розмірі 794754,83 (сімсот дев`яносто чотири тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні 83 копійки, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26.11.2021 касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора задоволено. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі № 200/14545/19-а скасовано, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року залишено в силі.

Тобто, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі № 200/15545-19-а, щодо перегляду якого за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України - не може переглядатися за виключними обставинами.

Такої правової позиції притримується Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі №140/2217/19 та від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю».

У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що: «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».

Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 1 березня 2023 року, пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" в цій справі суб`єкта права на конституційну скаргу ОСОБА_2 звільнено наказом від 4 листопада 2019 року № 1335ц посади прокурора на підставі статті 9 Закону № 1697 та підпункту 1 пункту 19 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 (неподання прокурором Генеральної прокуратури України у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію).

Конституційний Суд в рішенні зазначив, що на підставі Конституції України, юридичних позицій Конституційного Суду України та приписів міжнародних актів права Суд дійшов висновку, що мета ухвалення оспорюваного припису Закону № 113 у цілому є правомірною (…).

Проте, Верховна Рада України шляхом ухвалення законів, що є нормативними актами, не може звільняти окремого працівника або певні категорії працівників та повідомляти їх про можливе майбутнє звільнення. Звільнення особи можливе на підставі не закону, а лише індивідуального акта права, повноважень щодо ухвалення якого Верховна Рада України не має(…).

Оскільки Конституція України не містить припису, що наділяє Верховну Раду України повноваженням ухвалювати правозастосовні акти у процедурі звільнення ОСОБА_2 , іншого конкретного прокурора або всіх прокурорів із їхніх посад, зокрема у спосіб персонального попередження прокурора законом про можливе майбутнє звільнення, є підстави вважати, що оспорюваний припис Закону № 113 Верховна Рада України ухвалила за межами своїх конституційних повноважень.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що оспорюваний припис Закону № 113 є таким, що суперечить статті 6, частині другій статті 19, частині другій статті 85, частині другій статті 13 11 Конституції України.(…)

Оцінюючи юридичну визначеність оспорюваного припису Закону № 113, Конституційний Суд України бере до уваги, що його слід застосовувати в посутньому зв`язку з приписами пунктів 7 та 19 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113 (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до яких:

- ,,Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом" (абзац перший пункту 7);

- «Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної ( обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв' язку із цим пройти атестацію» ( абзаци перший, другий пункту 19) (…)

Разом з тим, ОСОБА_1 була подана заява про намір пройти атестацію.

Тобто, ОСОБА_1 був звільнений не в зв`язку з не поданням заяви про переведення та про намір в зв`язку з цим пройти атестацію, а в зв`язку з тим, що неуспішно пройшов атестацію за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 1 березня 2023 року № 1-р(ІІ)/2023 не є застосовним до спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Згідно з частиною 1 статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та скасування рішення Донецького окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 205, 243, 248, 256, 361 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі № 200/14545/19-а.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу від 12 листопада 2019 року № 1429ц, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, залишити в силі.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Головуючий суддя А.Б. Христофоров

Судді О.О. Кошкош

Ю.М. Льговська