Справа № 140/6481/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/6481/22 пров. № А/857/1344/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року, ухвалене суддею Мачульським В.В. у м. Луцьку Волинської області у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №140/6481/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 02.09.2022 №66; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з дня набуття права на пенсію по віку, а саме з 26.08.2022.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що з огляду на недотримання умови для зниження пенсійного віку згідно пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивач не має права ні на зниження пенсійного віку за початковою величиною (3 роки), ні за додатковою величиною (1 рік за 2 роки проживання). З огляду на наведене, суд виснував, що рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії позивачу на підставі ст.55 Закону №796-ХІІ не містить ознак протиправності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.10), даний факт не заперечується відповідачами.

29.08.2022 позивач у зв`язку з досягненням 54-річного віку звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (сервісний центр №8, що знаходиться в смт Любешів) із заявою та пакетом документів про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФУ у Закарпатській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням №66 від 02.09.2022 пенсійним органом відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з тим що період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 2 роки 5 місяців 26 днів, про що ОСОБА_1 проінформовано ГУ ПФУ у Волинській області повідомленням за вих.№0300-0211-8/30450 від 07.09.2022.

ОСОБА_1 , вважаючи рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку протиправним, звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права на пенсійне забезпечення.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо соціального захисту та пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовані Законом України України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Статтею 49 Закону № 796 визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058). Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За нормами абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання (роботи) в ній особи.

За наявних обставин обов`язковою умовою наявності у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, в примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку 1 рік за 2 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 6 років.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій потерпілим від Чорнобильської катастрофи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Як встановлено судом, позивач має статус потерпілої від наслідків Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно з довідки про місце проживання №3372 від 06.07.2022, виданої Любешівською селищною радою Волинської області, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 12.09.1968 по 28.08.1985, з 06.07.1990 по даний час (а.с.7).

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 року № 106 (далі - Перелік № 106), смт Любешів Любешівського району Волинської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Попри наведене судом слушно зауважено, що ОСОБА_1 у період з 01.09.1985 по 25.05.1990 навчалась в Київському національному лінгвістичному університеті, що підтверджується копією архівної довідки №74/10 від 11.08.2022 (а.с.8). Місто Київ не віднесено до зони посиленого радіологічного контролю. Навчання проходило за денною формою. Позивач не заперечує тимчасової відсутності на період навчання та перебування у місті Київ (з вересня 1985 по червень 1990 року), однак на переконання позивача, така відсутність не повинна враховуватись під час обрахунку періоду її проживання в зоні добровільного гарантованого відселення, оскільки під час канікул позивач перебувала саме в смт Любешів Волинської області.

Однак, обов`язкова умова, за наявності якої передбачено можливість зменшення пенсійного віку на 3 роки як початкова величина, а саме постійне проживання або постійна праця у визначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, позивачем не дотримана, оскільки цей період співпадає із періодом навчання позивача у Київському національному лінгвістичному університеті у місті Київ, що унеможливлювало її постійне проживання у смт Любешів протягом цього періоду. Таким чином початкова величина зменшення пенсійного віку на 3 роки до позивача не застосовується.

Крім того, враховуючи інформацію довідки про місце проживання, станом на 01.01.1993 (встановлений законом термін) період постійного проживання позивача (з 06.07.1990 по 01.01.1993) складає менше 3 років. Інші належні та допустимі докази на підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 протягом 3 років у матеріалах справи відсутні. З огляду на наведене, позивач не набула права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Обрахованого пенсійним органом періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в силу вимог абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796 недостатньо для набуття права на призначення пенсії на заявлених умовах (застосування зниження пенсійного віку на 6 років), а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 195, 242, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року у справі №140/6481/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 01.05.2023 згідно з ч.3 ст.321 Кодексу адміністративного судочинства України.