Справа № 160/4128/22
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2023 року Справа № 160/4128/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮхно І. В.
при секретаріГонтаренко А.С.
позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 Волобуєвої І.С. Шербини Ю.С. не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідача 2 Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визнання протиправним нормативно-правового акту в частині, визнання протиправним та скасування рішення, -
22.02.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідача 2 Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, третя особа: Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, у якому позивач просить суд:
- встановити відсутність компетенції (повноважень) у Виконавчого комітету Павлоградської міської ради приймати рішення щодо виключення із складу осіб, які мають право на соціальну послугу - адресну матеріальну допомогу на лікування за рахунок коштів місцевого бюджету, фізичних осіб, які фактично проживають в місті Павлограді Дніпропетровської області без реєстрації за місцем проживання;
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Павлоградської міської ради щодо невключення до назви і змісту пунктів Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем та Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, зі змінами, затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284, словосполучення «мешканець міста», та зобов`язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради внести зміни до назви і змісту пунктів вищезазначених положення і порядку, а саме, замінити словосполучення «громадянин міста» на словосполучення «мешканець міста» для усунення дискримінації щодо права на соціальний захист у формі надання адресної матеріальної допомоги на лікування за рахунок коштів місцевого бюджету;
- визнати протиправним та нечинним в пункті 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально- побутових проблем в редакціях, затвердженого рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284 словосполучення «громадянам міста, які зареєстровані в м.Павлограді», як дискримінаційне, та зобов`язати Виконавчий комітет Павлоградської міської ради внести зміни до вищезазначеного пункту порядку, а саме, замінити словосполучення «громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлограді» на словосполучення «мешканцям міста»;
- визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яке оформлено протоколом №1 засідання комісії від 05 липня 2021 року, в частині відмови у наданні матеріальної допомоги на лікування ОСОБА_1 за її заявою від 30 березня 2021 року на підставі пункту 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934 зі змінами, яким встановлено, що допомога надається громадянам міста, які зареєстровані в місті Павлограді, та зобов`язати вищезазначену комісію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 березня 2021 року щодо надання матеріальної допомоги на лікування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:
- пояснення щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог у відповідності до частини 1статті 172 КАС України з наданням відповідних доказів за наявності;
- обґрунтоване клопотання про залучення тертої особи до участі у справі;
- уточненого адміністративного позову, який містить ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відповідача 2, із зазначенням дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а також його копії для направлення відповідачу у справі відповідно до їх кількості, а в разі подання позову після закінчення строків, установлених законом позивач має подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску.
Копію вказаної ухвали направлена засобами поштового зв`язку на адресу позивача, зазначену в позовній заяві, та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано останньою 19.04.2022. Тобто, строк для усунення недоліків до 29.04.2022.
29.04.2022 засобами електронної пошти від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої ОСОБА_1 було додано позовну заяву відповідача 1 Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідача 2 Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, у якій позивач просила суд:
- поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.
- розглянути справу з дотриманням норм матеріального і процесуального права і ухвалити законне і обґрунтоване рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 :
визнати протиправним і скасувати рішення Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, яке оформлено протоколом №1 засідання комісії від 05 липня 2021 року, в частині відмови у наданні матеріальної допомоги на лікування ОСОБА_1 за її заявою від 30 березня 2021 року на підставі пункту 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934 зі змінами, яким встановлено, що допомога надається громадянам міста, які зареєстровані в місті Павлограді, та зобов`язати вищезазначену комісію повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 березня 2021 року щодо надання матеріальної допомоги на лікування;
визнати протиправним в пункті 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем в редакціях, затверджених рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284: «Допомога надається громадянам, які зареєстровані в м. Павлоград та потребують лікування або вирішення соціально- побутових проблем, але не більше одного разу на рік згідно з Переліком документів необхідних для надання матеріальної допомоги», - використання словосполучення «які зареєстровані в м. Павлоград» як дискримінаційного, та визнати нечинним пункт 2 вищезазначеного Порядку в частині словосполучення «які зареєстровані в м. Павлоград».
У період з 25.04.2022 по 27.05.2022 головуючий суддя Юхно І.В. перебувала у відпустці, а 28.05.2022-29.05.2022 були вихідними днями.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1 Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, відповідача 2 Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визнання протиправним нормативно-правового акту в частині, визнання протиправним та скасування рішення повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою від 30.05.2022, позивач звернулась Третього апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.11.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
17.01.2023 матеріали адміністративної справи №160/4128/22 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та передані на розгляд головуючому судді Юхно І.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та роз`єднано позовні вимоги в окремі провадження; відкрито в адміністративній справі №160/4128/22 загальне позовне провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним в пункті 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем в редакціях, затверджених рішеннями Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934, від 23 вересня 2020 року №721 і від 14 квітня 2021 року №284: «Допомога надається громадянам, які зареєстровані в м. Павлоград та потребують лікування або вирішення соціально-побутових проблем, але не більше одного разу на рік згідно з Переліком документів необхідних для надання матеріальної допомоги», - використання словосполучення «які зареєстровані в м. Павлоград» як дискримінаційного, та визнати нечинним пункт 2 вищезазначеного Порядку в частині словосполучення «які зареєстровані в м. Павлоград» та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні 21.02.2023 о 13:15 год.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що під час проживання в м. Павлограді ОСОБА_1 отримувала і отримує на цей час медичне обслуговування в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» Павлоградської міської ради, яке розташоване за адресою: м. Павлоград, вул. Соборна, 115 на підставі відповідного договору. Внаслідок халатної роботи лікарів у вищезазначеному медичному закладі, які не реагували належним чином на її скарги щодо стану здоров`я, їй вирощена ракова пухлина розміром 3 куб. см., яка виявлена в січні 2019 року під час обстеження у консультативній поліклініці Дніпропетровської обласної лікарні ім. І.І. Мечникова. З 18.04.2019р. позивачу була встановлена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) серія 12ААБ №219286 від 25.04.2019р., виданою Онко МСЕК м. Дніпра. В січні-березні 2019 року ОСОБА_1 проходила дорогі обстеження, за результатами яких було підтверджено онкозахворювання, у зв`язку з чим в березні 2019 року вона звернулась до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради із заявою про надання їй матеріальної допомоги на лікування, за результатом розгляду якої мені була надана матеріальна допомога в розмірі 2 000 грн., яку отримала в квітні 2019 року. В 2020 році позивач не зверталась ні до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради (далі - ВК ПМР, Відповідач 1), ні до Управління із заявою про надання матеріальної допомоги. 30.03.2021р. ОСОБА_1 подала до ВК ПМР заяву про надання матеріальної допомоги на лікування, до якої додала: довідку про доходи за період з жовтня 2020р. по березень 2021р., довідку Амбулаторії ЗПСМ №1 КНП «ЦПМСД м. Павлограда» ПМР від 23.03.2021р., копії стор.1,2,11 паспорту, копію ідентифікаційного коду, довідку про банківські реквізити АТКБ «Приватбанк», копію довідки МСЕК серія 12ААБ №230060 від 18.06.2020р. Посадова особа ВК ПМР, яка прийняла мою заяву, зазначила, що розгляд комісією заяв про надання матеріальної допомоги відбудеться орієнтовно в липні-серпні 2021 року.
Позивач вважає, що в п.2 Порядку протиправно встановлено норму, що матеріальна допомога громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем надається громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлограді, та потребують лікування або вирішення соціально-побутових проблем, але не більше 1 разу на рік згідно з Переліком документів, необхідних для надання матеріальної допомоги. Також у вищезазначених рішеннях ВК ПМР, Положенні і Порядку протиправно використано дискримінаційне словосполучення «громадянин міста» замість «мешканець міста», що є неприпустимим згідно вищенаведених норм права, і перш за все, ст.24 Конституції України, яка забороняє в державі дискримінацію за будь-якою ознакою. Відповідач не тільки не має права застосовувати дискримінаційний підхід до людей, які фактично проживають в м. Павлограді і потребують надання їм соціальних послуг у зв`язку із складними обставинами життя (громадяни України, іноземці, особи без громадянства, які на законних підставах проживають або перебувають на території України), а навіть має обов`язок виявляти таких осіб на території територіальної громади м. Павлограда і вносити їх до Реєстру та ставити таких осіб до відома, на які соціальні послуги останні мають право, що передбачено нормами Порядку організації надання соціальних послуг.
Позивач наголошує, що при вирішенні питання надання матеріальної допомоги на лікування для Відповідачів головне значення має не стан здоров`я людини, яка проживає в м.Павлограді і звертається за ВК ПМР за матеріальною допомогою на лікування, а штамп у паспорті про реєстрацію. Такий підхід відносно позивача (та інших громадян міста) є дискримінацією за ознакою місця проживання, що заборонено Конституцією.
За даними КП «ДСС» копію ухвали про відкриття провадження за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачу - ОСОБА_1 в її електронний кабінет - 30.01.2023 о 17:45, а повістка про виклик - 07.02.2023, що підтверджується матеріалами справи.
07.02.2023 копію ухвали, повістки про виклик та копію адміністративного позову, враховуючи припинення фінансування суду за кошторисними призначеннями для придбання поштових марок через військове вторгнення російської федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 воєнного стану, направлено засобами телекомунікаційного зв`язку на адресу електронної пошти відповідачів, про що свідчать матеріали справи. Тобто, строк на подання відзиву на позов до 22.02.2023.
08.02.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та заява про виправлення описки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в адміністративній справі №160/4128/22; допущено ОСОБА_1 до участі у підготовчому провадженні по справі №160/4128/22, в тому числі в підготовчому судовому засіданні, призначеному на 21 лютого 2023 року о 13:15 год., в режимі відеоконференції; доручено Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області забезпечити проведення підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4128/22, в тому числі підготовчого судового засідання, призначеного на 21 лютого 2023 року о 13:15 год., в режимі відеоконференції.
За даними КП «ДСС» копії ухвал за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачу - ОСОБА_1 в її електронний кабінет - 14.02.2023, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, копії означених ухвал 16.02.2023 направлено на електронні адреси сторін, що підтверджується матеріалами справи.
17.02.2023 засобами телекомунікаційного зв`язку від Виконавчого комітету Павлоградської міської ради на виконання ухвали надійшли додаткові докази.
20.02.2023 від Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради засобами телекомунікаційного зв`язку надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні.
В обґрунтування обраної правової позиції відповідачем 2 зазначено, що як саме витрачати кошти місцевого бюджету, визначає виключно громада. Враховуючи це, а також надані державою повноваження органам місцевого самоврядування щодо встановлення місцевих соціальних гарантій, фінансування соціальних послуг та розробки програм соціального захисту окремих категорій населення, розробляються заходи до міських програм соціального захисту населення, які можуть включати забезпечення додаткових до встановлених законодавством гарантій, щодо соціального захисту окремих категорій мешканців громади, які здійснюються за рахунок можливостей місцевого самоврядування. Для виконання зазначених заходів затверджуються окремі порядки.
Відповідач 2 наголошує на тому, що виділення матеріальної допомоги є ініціативним рішенням кожної окремої територіальної громади. Так як це додаткова соціальна допомога, що не передбачена та не врегульована жодним законом, такі додаткові гарантії на місцях не передбачені, тому не є обов`язковими.
На думку відповідача 2, позивач посилається у позові на статтю 5 Закону України «Про соціальні послуги» № 2671-VIII від 17 січня 2019 року та наводить таку редакцію статті: «основними формами надання соціальних послуг є матеріальна допомога та соціальне обслуговування». Проте наведена редакція не відповідає дійсності. Наведена Позивачем редакція - це редакція Закону України «Про соціальні послуги» від 19.06.2003 року № 966-1V, який втратив чинність 01.01.2020р.
Відповідача 2 вважає, що вищезазначеним Порядком не обмежуються права Позивача, оскільки ні Конституцією України ні будь яким іншим актом законодавства не передбачено обов`язкове забезпечення громадян матеріальною допомогою на вирішення соціально-побутових проблем.
21.02.2023 засобами поштового зв`язку від Виконавчого комітету Павлоградської міської ради на виконання ухвали надійшли додаткові докази.
21.01.2023 відповідачі в підготовче судове засідання не з`явились, про дату час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином. У підготовчому судовому засіданні за участю позивача з метою забезпечення права відповідача 1 подати відзив на позов та прав сторін ознайомитись з поданими іншими учасниками справи процесуальними документами судом оголошено перерву до 15.03.2023 о 13:15 год.
За даними КП «ДСС» повістку про виклик за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачу - ОСОБА_1 в її електронний кабінет - 22.02.2023, що підтверджується матеріалами справи. 22.02.2023 повістки про виклик направлено на електронні адреси відповідачів, що підтверджується матеріалами справи.
23.02.2023 засобами поштового зв`язку від Виконавчого комітету Павлоградської міської ради надійшов відзив на позов, в якому відповідач 1 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні (направлений до суду 20.02.2023).
В обґрунтування обраної правової позиції відповідачем 1 зазначено, що Позивач не враховує ч.2 вищезазначеної статті - це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідач 1 зазначає, що Позивач помилково вважає надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради як гарантований державою мінімальний рівень соціальних послуг. Зазначена матеріальна допомога не є мінімальною гарантією соціальних послуг, а - додатковою. Надається за рахунок коштів міського бюджету в межах бюджетних призначень, передбачених рішенням міської ради, є виключною компетенцією та відноситься до власних повноважень. Позивач посилається на ч.5 Закону України «Про соціальні послуги», але в даній статті не передбаченого того змісту, який зазначає Позивач.
На думку позивача, так як допомога надається з місцевого бюджету і це виключно волевиявлення Павлоградської міської ради, а не встановлена державою мінімальна соціальна допомога, тому в Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально- побутових проблем, у редакції рішення Виконавчого комітету від 23.09.2020 №721 прописано саме зареєстровані мешканці, так як кошти виділяються виключно для жителів міста Павлограда. Це додаткова соціальна допомога, що не передбачена та не врегульована жодним законом, такі додаткові гарантії на місцях не передбачені, тому не є обов`язковими
24.02.2023 засобами поштового зв`язку від Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні.
02.03.2023 через «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.
06.03.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в адміністративній справі №160/4128/22; допущено ОСОБА_1 до участі у підготовчому провадженні по справі №160/4128/22, в тому числі в підготовчому судовому засіданні, призначеному на 15 березня 2023 року о 13:15 год., в режимі відеоконференції; доручено Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області забезпечити проведення підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4128/22, в тому числі підготовчого судового засідання, призначеного на 15 березня 2023 року о 13:15 год., в режимі відеоконференції.
За даними КП «ДСС» копію ухвали за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачу - ОСОБА_1 в її електронний кабінет - 10.03.2023 о 17:51, що підтверджується матеріалами справи. Копію ухвали 13.03.2023 направлено на електронні адреси відповідачів, що підтверджується матеріалами справи.
15.03.2023 відповідач 2 в підготовче судове засідання не з`явився, про дату час та місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином. У підготовчому судовому засіданні за участю позивача та представника відповідача 1 судом протокольними ухвалами відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зміну процесуального статусу відповідача, а також задля забезпечення процесуальних прав сторін оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 29.03.2023 о 14:00 год.
15.03.2023 від представника відповідача надійшла заява на ознайомлення з матеріалами справи (представник ознайомився 15.03.2023).
За даними КП «ДСС» повістку про виклик за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачу - ОСОБА_1 в її електронний кабінет - 16.03.2023, що підтверджується матеріалами справи. 16.03.2023 повістки про виклик направлено на електронні адреси відповідачів, що підтверджується матеріалами справи.
24.03.2023 засобами телекомунікаційного зв`язку від Виконавчого комітету Павлоградської міської ради на виконання ухвали надійшли заперечення.
24.03.2023 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2023 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в адміністративній справі №160/4128/22; допущено ОСОБА_1 до участі у підготовчому провадженні по справі №160/4128/22, в тому числі в підготовчому судовому засіданні, призначеному на 29 березня 2023 року о 14:00 год., в режимі відеоконференції; доручено Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області забезпечити проведення підготовчого провадження в адміністративній справі №160/4128/22, в тому числі підготовчого судового засідання, призначеного на 29 березня 2023 року о 14:00 год., в режимі відеоконференції.
За даними КП «ДСС» копію ухвали за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано одержувачу - ОСОБА_1 в її електронний кабінет - 27.03.2023, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, копії означених ухвал 28.03.2023 направлено на електронні адреси відповідача, що підтверджується матеріалами справи.
27.03.2023 засобами поштового зв`язку від Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради на виконання ухвали надійшли заперечення.
28.03.2023 засобами поштового зв`язку від Виконавчого комітету Павлоградської міської ради надійшли заперечення.
29.03.2023 відповідачі в підготовче судове засідання не з`явились, про дату час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином. У підготовчому судовому засіданні позивач підтримала раніше заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, а також зазначила, що всі докази надані, та не заперечувала проти закриття підготовчого провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2023 закрито підготовче провадження у справі №160/4128/22 та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 19 квітня 2023 року о 13 год. 15 хв.
19.04.2023 відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином. 19.04.2023 у судовому засіданні позивач та представник відповідача 1 підтримали раніше обрані правові позиції.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (копії стор.1, 10-11 містяться у матеріалах справи). Згідно з паспортом позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26.12.2018 № 934 «Про затвердження складу комісії, Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем» згідно з ч.1 ст. 34, ч.1 ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням міської ради від 07.08.2018р. № 1267-38/VII «Про затвердження міської програми «Соціальний захист окремих категорій населення на 2019-2021 роки» (з урахуванням внесених змін):

- затверджено склад комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем;

- затверджено Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем;

- затверджено Порядок надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем (далі - Порядок).

Порядок визначає механізм надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально - побутових проблем (п.1 Порядку).

Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 23.09.2020 № 721 «Про внесення змін до рішення виконкому від 26.12.2018р. № 934 «Про затвердження складу комісії, Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем» (з урахуванням внесених змін)» Порядок викладено в новій редакції.

Відповідно до пункту 2 Порядку допомога надається громадянам міста, які зареєстровані в м. Павлоград та потребують лікування або вирішення соціально - побутових проблем, але не більше 1 разу на рік згідно з Переліком документів необхідних для надання матеріальної допомоги.

Згідно з пунктом 6 Порядку для отримання допомоги необхідні такі документи:

- заява на ім`я міського голови;

- акт депутата міської ради про обстеження житлово-побутових умов для надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем (крім допомоги на лікування);

- довідка з місця проживання та склад сім`ї;

- довідки про доходи всіх членів сім`ї (розмір пенсії, заробітної плати та інше) за попередні 6 місяців;

- у випадку, коли хтось із членів сім`ї працездатного віку не працює - копію трудової книжки (3 сторінки) або довідку з центру зайнятості;

- для надання матеріальної допомоги на лікування - довідка лікувального закладу щодо потреби в лікуванні;

- копія паспорту (1,2,11 сторінка) заявника, копія реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номер паспорта з відміткою про відмову від прийняття такого номера;

- для надання матеріальної допомоги на ліквідацію наслідків пожежі, стихійного лиха, або іншої надзвичайної ситуації довідки, акти уповноважених органів.

Рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 14.04.2021 № 284 «Про внесення змін до рішення виконкому від 26.12.2018р. № 934 «Про затвердження складу комісії, Положення про комісію з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем» (з урахуванням внесених змін)» склад комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем викладено в новій редакції.

З наданих до матеріалів справи копій довідок ОСББ «Соборна, 54» від 26.05.2019, від 27.05.2021 та від 17.05.2022 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Вважаючи протиправним та нечинним положення пункту 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934 зі змінами, так як вони порушують права позивача як особи, що мешкає у м. Палограді без реєстрації місця проживання, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень закріплені у статті 264 КАС України.

Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема, щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Так, спірним у цій справі є рішення Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934 (у редакції рішення Виконкому від 23.09.2020 №721, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), в частині використання словосполучення «які зареєстровані в м. Павлоград» в пункті 2 Порядку надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем.

На виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі та положень статті 264 КАС України відповідачем на офіційному сайті Павлограда 14.02.2023 оприлюднено оголошення про оскарження нормативно-правового акту.

Так, згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування відповідно до Конституції України визначає Закон України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР або Закон України «Про місцеве самоврядування»)

Частиною 3 статті 24 Закону № 280/97-ВР передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування (п.22 ст.26 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради (ч.6 ст.59 Закону № 280/97-ВР).

Згідно з частиною 1 статті 73 Закону № 280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

У статті 4 КАС України визначено терміни «нормативно-правовий акт» та «індивідуальний акт»:

- нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування;

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, до нормативно-правових актів відносяться прийняті уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Аналогічна правова позиція щодо визначення поняття нормативно-правового акта викладена у рішеннях Конституційного Суду України від 27.12.2001 №20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22.07.1991 (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23.06.1997 №2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини), 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі про скасування актів органів місцевого самоврядування (пункт 4 мотивувальної частини).

Також однією з визначальних умов є критерій загальності чи персоніфікованості суб`єктів впливу - є їх коло. Адже кількість як величина має відносний характер, може змінюватись і не є сталим показником регулятивного впливу юридичних актів. Під час визначення кола суб`єктів, правовий статус яких регламентує правовий акт, необхідно зважати лише на ті із них (фізична чи юридична особа, орган, організація, спільність людей тощо), для яких правовим актом установляються права та обов`язки безпосередньо, щодо яких праворегуляторний вплив є прямим (а не усіх суб`єктів, для яких він може мати якесь юридичне значення).

Водночас, необхідно вказати на таку особливістю нормативного акта як його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин - двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Тим часом ненормативні акти мають своїм предметом вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладається певні обов`язки. І об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. Тож адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений, і залежно від обставин, ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Також важливою ознакою нормативно-правового акта є неодноразовість його застосування.

Тобто співвідношення між нормативними актами та ненормативними визначається, зважаючи на мету їхнього видання: ненормативний акт є актом реалізації норм права, який видається тільки задля розв`язання певної ситуації за індивідуально-визначених обставин та умов, тоді як нормативні акти містять приписи права, що стосуються прав та інтересів невизначеного кола суб`єктів, і яке реалізуються без темпоральних обмежень.

Так, керуючись положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет Павлоградської міської ради прийняв рішення, яким, зокрема, затвердив Порядок надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально - побутових проблем, який в подальшому було викладено в новій редакції згідно з рішенням відповідача від 23.09.2020 №721.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що дія Порядку стосується неперсоніфікованих осіб: громадян міста, які зареєстровані в м. Павлоград.

Здатність правового акта поширювати свою чинність хоч і на певне коло, однак неперсоніфікованих осіб є ознакою нормативності. Крім того, оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування мають необмежений термін дії, зумовлюють настання правових наслідків для необмеженого кола осіб.

У зв`язку із наведеним суд доходить висновку, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 26 грудня 2018 року №934 (у редакції рішення Виконкому від 23.09.2020 №721), яким затверджено Порядок надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем, є нормативно-правовими актами.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 200/200/20336/16-а (2а/200/36/18).

Суд звертає увагу, що порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення позивачем в межах цієї справи не оскаржується.

Частинами 1 та 2 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У статті 1 Закону № 280/97-ВР визначено, що мінімальний рівень соціальних потреб - це гарантований державою мінімальний рівень соціальних послуг на душу населення в межах усієї території України (абз.23 ч.1).

Згідно з приписами статті 62 Закону № 280/97-ВР держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб. У випадках, коли доходи від закріплених за місцевими бюджетами загальнодержавних податків та зборів перевищують мінімальний розмір місцевого бюджету, держава вилучає із місцевого бюджету до державного бюджету частину надлишку в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Мінімальні розміри місцевих бюджетів визначаються на основі фінансових нормативів бюджетної забезпеченості з урахуванням економічного, соціального, природного та екологічного стану відповідних територій виходячи з рівня мінімальних соціальних потреб, встановленого законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі - Закон №2017-ІІІ) основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

До числа основних державних соціальних гарантій включаються:

мінімальний розмір заробітної плати;

мінімальний розмір пенсії за віком;

неоподатковуваний мінімум доходів громадян;

розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У абзацах 7 та 8 статті 19 Закону №2017-ІІІ державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 № 5207-VI (далі - Закон № 5207-VI) дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; непряма дискримінація - це ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 6 Закону № 5207-VI передбачено, що відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:

спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;

здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;

надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;

встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;

особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Водночас, відповідно до пп. 1 п. а) ч. 1 ст. 34 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення.

Пунктом 22 частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.

За приписами пп.1 п. а) ч. 1 ст. 27 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: 1) підготовка програм соціально-економічного та культурного розвитку сіл, селищ, міст, цільових програм з інших питань самоврядування, подання їх на затвердження ради, організація їх виконання; подання раді звітів про хід і результати виконання цих програм.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що:

- вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

- місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

За приписами статті 6 Закону № 1382-IV, зокрема, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок, зокрема, у постановах від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20 та від 09.12.2021 у справі № 160/1334/21, згідно з яким, виходячи з приписів статті 6 Закону №1382-IV, місце проживання підлягає обов`язковій реєстрації, тобто Закон №1382-IV пов`язує місце проживання особи насамперед із зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, факт реєстрації особою свого місця проживання безумовно свідчить про те, що особа обрала певну адресу місцем свого проживання. Законом не заборонено особі мати декілька місць проживання, але у будь-якому випадку адреса, зареєстрована особою у встановленому порядку, виходячи з положень частини десятої статті 6 Закону, є офіційною адресою, а отже, особа правомірно очікує, що за цією адресою з нею буде вестися офіційне листування, а також вчинятимуться й інші юридичні дії, що пов`язані з місцем її проживання.

Поряд із цим, у статті 1 Закону "Про соціальні послуги" від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі - Закону № 2671-VIII) визначено, що соціальні послуги - це дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Особі/сім`ї можуть надаватися одна або одночасно декілька соціальних послуг. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 частини 4 статті 11 Закону № 2671-VIII передбачено, що до повноважень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад належить визначення потреб населення адміністративно-територіальної одиниці/ територіальної громади у соціальних послугах, у тому числі із залученням надавачів соціальних послуг недержавного сектору, оприлюднення відповідних результатів.

Визначення потреб населення адміністративно-територіальної одиниці територіальної громади у соціальних послугах здійснюється щороку шляхом збирання, узагальнення та аналізу інформації, у тому числі з урахуванням статі, віку, місця проживання відповідних категорій осіб/сімей (ч.1 ст.25 Закону № 2671-VIII).

Аналіз означених правових норм у сукупності свідчить про те, що приналежність громадянина визначається зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

З огляду на вищенаведені положення чинного законодавства, суд доходить висновку про правомірність посилань відповідача на те, що адресна матеріальна допомога на лікування або на вирішення соціально-побутових питань виключно мешканцям міста Павлограда не є гарантованою державною гарантією соціальних послуг, а є додатковою соціальною гарантією, яка надається за рахунок коштів міського бюджету в межах бюджетних призначень, передбачених рішеннями міської ради, в порядку, затвердженому рішенням виконавчого органу міської ради, є виключною компетенцією та відноситься до законодавчо визначених власних повноважень органу місцевого самоврядування.

Водночас, аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що визначення виконавчим органом місцевого самоврядування права на надання додаткових соціальних гарантій, в тому числі у вигляді надання адресної матеріальної допомоги на лікування або на вирішення соціально-побутових питань виключно мешканцям міста, які зареєстровані у визначеному законом порядку на території такого міста, в силу приписів частини 3 статті 6 Закону № 5207-VI не можуть вважатися дискримінацією, у зв`язку з чим суд вважає посилання позивача безпідставними.

Посилання ж позивача на статтю 5 Закону України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII в редакції: «основними формами надання соціальних послуг є матеріальна допомога та соціальне обслуговування» суд не бере до уваги, оскільки означена редакція є редакцією Закону України «Про соціальні послуги» від 19.06.2003 №966-1V, яка втратила чинність на момент прийняття Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради рішення від 23.09.2020 № 721, яким Порядок викладено у новій редакції.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору в силу п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 9, 73-77, 86, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до відповідача 1 Виконавчого комітету Павлоградської міської ради (місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд.95; ), відповідача 2 Комісії з надання адресної матеріальної допомоги громадянам міста на лікування або на вирішення соціально-побутових проблем Виконавчого комітету Павлоградської міської ради (місцезнаходження: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд.95; код ЄДРПОУ - відсутній) про визнання протиправним нормативно-правового акту в частині - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення згідно з вимогами частини 3 статті 243 КАС України з урахуванням ч.6 ст.120 КАС України складений 01 травня 2023 року.

Суддя І.В. Юхно