Справа № 360/7125/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року справа №360/7125/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 360/7125/21 (головуючий І інстанції Шембелян В.С.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_2 на шахті імені 60-річчя СРСР, яка 24.02.1992 перейменована на шахту Довжанська-Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 08.02.2012;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до статті 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці на підставі поданої заяви про перерахунок пенсії від 25 березня 2021 року, зарахувавши до його пільгового стажу період роботи на шахті Довжанська-Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 08.02.2012.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.03.2021 звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці з врахуванням всього пільгового стажу за Списком 1, а саме періодів роботи: Шахта імені 60-річчя СРСР, яка 24.02.1992 перейменована на шахту Довжанська-Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 08.02.2012.

Відповідач відмовив у перерахунку, посилаючись, що спірній періоди не можуть бути враховані до пільгового стажу, оскільки відсутні уточнюючі довідки, а в трудовій книжці відсутні записи про проведення атестації робочих місць.

Позивач вважає відмову у перерахунку протиправною, оскільки наданими документами підтверджено пільговий характер роботи позивача у спірний період.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо призначення ОСОБА_2 пенсії за його заявою від 23.10.2018 без зарахування до його пільгового підземного стажу роботи за списком № 1 періодів: роботи з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 31.12.1999, а також без урахування вимог норми ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 за № 3455-IV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з часу її призначення за заявою від 23.10.2018, зарахувавши до пільгового підземного стажу роботи за списком №1 періоди: роботи з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 08.02.2012, а також застосувавши вимоги норми ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 за № 3455-IV, нарахувати та виплатити заборгованість за минулий час з 23.10.2018.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивач звернувся до пенсійного органу з заявою довільної форми, а не за встановленим зразком, як вимагає Порядок № 22-1.

Записи в трудовій книжці не підтверджують пільговий характер роботи позивача, а надані уточнюючі довідки не можуть бути враховані, оскільки вони видані установами, які зареєстровані на непідконтрольній українській владі території.

Також в трудовій книжці відсутня інформація про проведення атестації робочих місць.

Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, без врахування положень Закону № 1058 про заборону використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді та що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України). Також, щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначено, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

23.10.2018 ОСОБА_2 звернувся до Марківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком.

Пенсія позивачу призначена з 23.10.2018 за наявності пільгового стажу понад 10 років, до пільгового стажу зараховані лише періоди роботи позивача, які підтверджені відомостями з реєстру застрахованих осіб, що визнають сторони і підтверджено матеріалами пенсійної справи позивача.

25.03.2021 позивач з заявою довільної форми, яка зареєстрована в управлінні 01.04.2021, звернувся до відповідача, в якій просив здійснити перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 ЗУ Про підвищення престижності шахтарської праці з урахуванням всього пільгового стажу за Списком № 1, а саме: періодів роботи на Шахті імені 60-річчя СРСР, яка 24.02.1992 перейменована на шахту Довжанська-Капітальна виробничого об`єднання Свердловантрацит з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 08.02.2012.

До заяви надані копії довідок, зокрема, копія довідок №№ 145-147 від 03.02.2021, додаткові відомості № 148 від 03.02.2021, копія особистої картки, копія перекладної записки від 17.07.1992 та від 13.05.1997, копія особової картки № 506, копія наказів № 151/к від 1997 року, № 176/2 від 03.04.1992, № 38/к від 30.01.1998, № 163/к від 20.02.2006, № 18/к від 08.02.2012, № 773 від 19.10.1999, № 373 від 18.03.2010, довідка № 149 від 03.02.2021, доповнення до довідки про заробітній платі № 150 від 03.02.2021, копія листа № 69/05-1080 від 25.10.1999, копія переліку до Списку№ 1, копія листа № 11/1171-33 від 01.04.2005, копія листа № 11/5727-33 від 18.11.2010, копія довідки про перейменування підприємства № 151 від 03.02.2021.

Листом від 05.04.2021 № 54-55/Є-21/8-1238/21 Марківське ОУПФУ відмовило у перерахунку пенсії, зазначивши, що загальний стаж роботи позивача складає 38 років 4 місяці 22 дня з урахуванням пільгового стажу за списком № 1, який складає 10 років. Періоди роботи на шахті 60-річчя СРСР в/о Свердловантрацит з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 31.12.1999 до пільгового стажу не зараховані у зв`язку з тим, що довідки, які, уточнюють особливий характер роботи, видані підприємством, яке розташоване та зареєстроване на території, непідконтрольній українській владі.

Пільговий стаж за Списком №1 зараховано за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.01.2000 по 18.04.2004 та з 21.03.2006 по 08.02.2012.

Дослідженням копії ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення Пенсії встановлено, що визначений управлінням страховий стаж позивача складає 40 років 4 місяці 22 дні, в тому числі пільговий стаж за списком № 1 - 12 років 1 місяць 8 днів.

Періоди роботи позивача з 01.01.2000 по 31.05.2003, з 01.06.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 08.02.2012 зараховані до пільгового стажу за Списком № 1. Період роботи з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 31.12.1999 та з відповідачем не зараховані до пільгового стажу позивача, а лише до страхового стажу.

Відомості трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.07.1986 містять такі записи щодо спірних періодів його роботи:

Шахта імені 60-річчя СРСР:

запис № 14 03.04.1992 прийнятий учнем гірника підземного 1 розряду з повним робочим днем під землею (наказ № 176/к від 03.04.1992);

запис № 15 - 17.07.1992 переведений гірником підземним 2 розряду з повним робочим днем під землею (перекладна записка);

Шахта імені 60-річчя СРСР перейменована на шахту Довжанська-Капітальна в/о Свердловантрацит;

запис № 16 07.02.1994 переведений гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею (перекладна записка № 144 від 24.04.1992);

запис № 17 24.04.1992 Шахта імені 60-річчя СРСР перейменована на шахту Довжанська-Капітальна в/о Свердловантрацит (рішення міськвиконкома № 144 від 24.04.1992);

запис № 18 28.02.1995 на підставі атестації гірник підземний з повним робочим днем під землею 3 розряду (наказ про атестацію від 28.02.1995);

запис № 19 26.05.1997 звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України (наказ № 151/к від 27.05.1997);

Державне відкрите акціонерне товариство Шахта імені Довжанська-Капітальна:

запис № 22 - 30.01.1998 прийнятий гірником відчесного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем під землею (наказ № 68/к від 30.01.1998);

запис № 23 - 30.01.1998 на підставі атестації гірник підземний з повним робочим днем під землею 5 розряду (наказ про атестацію № 314 від 28.02.1995);

запис № 24 - на підставі атестації гірник підземний з повним робочим днем під землею 5 розряду (наказ про атестацію № 773 від 19.10.1998);

запис № 26 - на підставі атестації гірник підземний з повним робочим днем під землею 5 розряду (наказ про атестацію № 364 від 21.08.2006);

запис № 27 20.02.2006 переведений гірником по ремонту гірничих виробів підземним 4 розряду з повним робочим днем під землею (наказ № 163/к від 20.02.2006);

запис № 28 18.02.2010 - на підставі атестації гірник по ремонту гірничих виробів з повним робочим днем під землею (наказ про атестацію № 373 від 18.03.2010);

запис № 29 08.02.2012 звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я (наказ № 17/к від 08.02.2012).

Зазначені записи завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, містять всі необхідні реквізити наказів про прийняття та звільнення з посади позивача, а також про атестацію його робочого місця у спірний період.

На підтвердження спірного періоду роботи, позивачем разом з заявою про перерахунок пенсії відповідачу надавалися копії довідок № 145, № 146, № 147, від 03.02.2021, видані производственным подразделением Шахтоуправление Свердловское (мовою оригіналу), якими підтверджено що позивач у спірний період працював на посадах з повним робочим днем під землею; додаткові відомості № 148 від 03.02.2021, особову картку ОСОБА_2 , перекладна записка від 17.07.1992, від 13.05.1997, довідка про заробітну плату № 149 від 03.02.2021 за 1992-1997 роки, доповнення до довідки плату №150 від 03.02.2021, лист Управління праці та зайнятості населення від 25.10.1999 № 69/05-1080 щодо атестації робочих місць, перелік робочих місць, професій щодо підтвердження права на пільги та компенсації, передбачені законодавством за Списком № 1, а також довідка про перейменування підприємства від 03.02.2021 № 157 та копії наказів № 176/к від 03.04.1992, № 38/к від 30.01.1998, № 314 від 26.02.1995, № 773 від 19.10.1999.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, застосував «Намібійські винятки», сформовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ в контексті оцінки документів, виданих підприємствами в установами, що знаходяться на окупованій території, та виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують пільговий характер його роботи в спірні періоди.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

На підставі статті 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Згідно із абзацом 3 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналіз вищезазначених норм свідчить, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Отже, до працівників, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та яким встановлені пільги, належать тільки працівники, зазначені у списку № 1, які були зайняті на підземних роботах повний робочий день.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21 січня 2020 року у справі № 640/4469/17.

На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як визначено пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Як свідчать записи трудової книжки позивача він працював на Шахті імені 60-річчя СРСР, яка перейменована на шахту Довжанська-Капітальна в/о Свердловантрацит, у період з 03.04.1992 по 16.07.1992 учнем гірника підземного 1 розряду з повним робочим днем під землею; з 17.07.1992 по 26.05.1997 гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем під землею; з 30.01.1998 по 31.12.1999 гірником відчесного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем під землею.

Також трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про атестацію робочого місця позивача за списком № 1 за спірний період з 21.08.1992 по 31.12.1999.

Наявність у позивача підземного стажу за списком № 1 з 01.01.2000 по 08.02.2012 повністю підтверджена відомостями про застраховану особу та розрахунком пільгового стажу відповідача в пенсійній справі при призначенні пенсії.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесений відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Таким чином, пільговий характер роботи позивача до 01.01.2000 повністю підтверджено записами його трудової книжки.

Пільговий характер роботи позивача у спріні періоди до 2000 року також підтверджено уточнюючими довідками № 145, № 146, № 147, від 03.02.2021, довідками про заробітну плату № 149 від 03.02.2021 за 1992-1997 роки, довідкою про перейменування підприємства від 03.02.2021 № 157 та іншими, наданими позивачем до заяви про перерахунок пенсії, документами.

Щодо доводів відповідача про неможливість врахування зазначених довідок, оскільки вони видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній території, суд зазначає наступне.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України»

Статтею 1 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 05/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014.

Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких віднесено певні населені пункти Луганської області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 № 79-р) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено також населений пункт, в якому знаходиться підприємство, де працював позивач в Луганській області.

Відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Згідно з частиною другою та частиною третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

В 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення.

На підставі викладеного, суд вважає, що за обставин, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади, позивачу - фізичній особі, у реалізації його права на зарахування періодів його роботи до пільгового стажу з підстави видачі підтверджуючих первинних документів установами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності призначення пенсії.

Крім того, з огляду на приписи п. 4.7 Порядку № 22-1 відсутність у пенсійного органу можливості реалізувати свої повноваження щодо перевірки достовірності даних, наведених у довідках про пільговий характер роботи позивача, не може позбавляти позивача права на належне пенсійне забезпечення.

Відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили про вчинення пенсійним органом дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей, зазначених у спірній довідці.

Проте, за приписами законодавства, саме пенсійний орган наділений повноваженнями вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб.

Отже, у разі сумніву щодо достовірності відомостей, зазначених у довідці, відповідач мав право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також був зобов`язаний роз`яснити позивачу право надати додаткові первинні документи, які підтверджують пільговий характер роботи позивача у спірний період до 2000 року.

Уточнюючі довідки в сукупності з іншими доказами, наданими позивачем, на підтвердження пільгового характеру його роботи в період до 2000 року підтверджують, що він у вказаний період працював в Шахті імені 60-річчя СРСР (перейменована на шахту Довжанська-Капітальна в/о Свердловантрацит) повний робочий день під землею, тому за таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача зарахувати зазначений період роботи позивача до його пільгового стажу.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41. Відповідно до зазначених нормативних актів документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Тобто, атестація робочих місць полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Порядок та умови проведення такої атестації набули чинності з 21.08.1992.

Відповідно до Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 року № 205 в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Отже, атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 23.10.2018 в справі № 348/1079/17), постанові від 18 вересня 2018 року по справі № 345/3301/17 та постанові від 01.11.2018 № 455/1053/16-а, в яких Верховний Суд зокрема зазначив, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

На підставі викладеного, періоди роботи позивача з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 08.02.2012 мають бути зараховані повністю як до пільгового підземного стажу за списком № 1, так і до страхового стажу позивача.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Порядок № 22-1)

Згідно з абзацом першим пункту 1.5 розділу I Порядку № 22-1 заява про (…) перерахунок пенсії, (…) подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (абзац п`ятий пункту 1.7 розділу I Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії Порядку № 22-1).

Абзацом першим пункту 2.7 розділу II Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі (абзаци другий, третій пункту 4.1 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Відповідно до пункту 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що у разі звернення пенсіонера з заявою про перерахунок пенсії, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.

Як свідчать матеріали справи, Марківське ОУПФУ Луганської області за заявою позивача від 25.03.2021, яка зареєстрована в управлінні 01.04.2021, про перерахунок пенсії жодного рішення не приймало, відповідь на заяву надало листом від 05.04.2021 № 54-55/Є-21/8-1238/21, чим порушило положення частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV та пункту 4.3 Порядку № 22-1.

Є безпідставними доводи відповідача щодо недотримання позивачем встановленого порядку звернення за перерахунком пенсії, оскільки заява містить всю необхідну інформацію щодо перерахунку пенсії та відповідачем у відповіді на цю заяву не зазначено підставою для відмови в перерахунку пенсії недодержання позивачем вимог Порядку № 22-1 щодо форми заяви.

Верховним Судом в постанові від 30.05.2018 у справі № 537/3480/17 зроблено висновок, що зазначаючи про недотримання порядку звернення до Пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, суд апеляційної інстанції припустився формалізму, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а, по-друге, з огляду на відповідь УПФ, неналежна форма заяви не була підставою для відмови.

Щодо дискреційних повноважень в частині визначення пенсійному органу обов`язку здійснити перерахунок пенсії суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, здійснювати перерахунок за наданою довідкою чи ні.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Таким чином, з огляду на протиправну поведінку відповідача, який відмовився зарахувати спірні періоди позивача до його пільгового стажу, попри наявності підстав для такого перерахунку, суд вважає правильним обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача - зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з часу її призначення за заявою від 23.10.2018, зарахувавши до пільгового підземного стажу роботи за списком № 1 періоди: роботи з 03.04.1992 по 16.07.1992, з 17.07.1992 по 26.05.1997, з 30.01.1998 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 08.02.2012, а також застосувавши вимоги норми ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці від 02.09.2008 за № 3455-IV, нарахувати та виплатити заборгованість за минулий час з 23.10.2018.

Щодо доводів апелянта про безпідставне стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, понесені позивачем.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 360/7125/21 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 360/7125/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 01 травня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 01 травня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв