Справа № 520/10427/2020
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року

м. Київ

справа № 520/10427/2020

адміністративне провадження № К/9901/13149/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Смілянського Ярослава Геннадійовича на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 (колегія суддів: Мінаєва О.М., Калиновський В.А., Макаренко Я.М.) у справі №520/10427/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни (відповідач -1), Департаменту реєстрації Харківської міської ради (відповідач-2), третя особа - Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгеніївни №5945852 від 03.07.2020 року про відмову в здійсненні реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 позов задоволено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 520/10427/2020 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції представник позивача подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтувана тим, що відповідач, відмовляючи у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок, позбавляє позивача на реалізацію права на поділ спільного майна, набутого за час шлюбу. Вказує, що підставою для проведення реєстрації є не добровільне відчуження майна особою, яка внесена в Єдиний державний реєстр боржників, а судове рішення про поділ майна.

В касаційній скарзі скаржник посилається на те, що оскаржувані судові рішення не відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №200/12775/17-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2021 відкрито касаційне провадження на підставі п. 1 частини четвертої ст. 328 КАС України.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 у справі № 642/1871/20 про поділ майна подружжя було визнано право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв.м (надалі - будинок) в порядку поділу майна подружжя.

Після набрання рішенням суду законної сили позивач звернулась до Департаменту реєстрації ХМР із заявою про реєстрацію речового права на вказаний будинок, яка була прийнята відповідачем 01.07.2020.

Для реєстрації було надано необхідний пакет документів, зокрема, копію судового рішення та технічний паспорт будинку.

Відповідач рішенням обтяжень №5945852 від 03.07.2020 відмовив в державній реєстрації права власності позивача на вказаний будинок, керуючись п.12 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та посилаючись на інформацію з Єдиного реєстру боржників згідно якої власник будинку ОСОБА_2 є боржником щодо конфіскації майна за виконавчим провадженням №54330523, яке перебуває на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій справі єдиною підставою набуття права власності позивачем є рішення суду про визнання права власності, тому у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування п. 12 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд послався на п. 12 ст. 24 Закону, згідно якого у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників. Оскільки державним реєстратором встановлено, що відчужувач майна - ОСОБА_2 перебуває в Єдиному реєстрі боржників, у проведенні державної реєстрації права власності правомірно відмовлено.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Так, спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, який відповідно до преамбули, визначає відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно із положеннями статті 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав підлягає право власності (пункт 1 частини першої статті 4 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Положеннями частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, серед іншого:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

- здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За правилами, встановленими статтею 18 цього Закону, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.

Вимоги до оформлення заяв, а також вимоги до оформлення рішень державних реєстраторів, що приймаються за результатом їх розгляду, їх форми затверджуються Міністерством юстиції України.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до цього Закону державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127).

Згідно із пунктом 12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно з п. 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку №1127).

Підстави для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав визначені статтями 23-25, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав власності на об`єкт нерухомості, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

У спірному випадку, державний реєстратор відмовив позивачу у проведенні державної реєстрації прав з посиланням саме на пункт 12 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Така відмова обумовлена тим, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 48,4 кв.м зареєстровано за ОСОБА_2 , який за інформацією з Єдиного реєстру боржників згідно якої власник будинку є боржником щодо конфіскації майна за виконавчим провадженням №54330523, яке перебуває на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Так, згідно із наведеною нормою, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що та обставина, що на момент проведення реєстраційних дій у Єдиному реєстрі боржників міститься інформація про попереднього власника майна, є безумовною підставою для відмови у реєстрації права власності за іншою особою, незважаючи на те, що підставою для державної реєстрації прав визначено судове рішення, яке набрало законної сили. Основоположним для застосування цієї норми є факт відчуження майна особи (боржника) безвідносно до форми оформлення переходу права власності від однієї особи до іншої (за згодою власника (добровільно) чи у примусовому порядку).

Водночас Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції помилковими, оскільки диспозиція пункту 12 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прямо вказує на те, що подане для реєстрації майно має бути відчужене особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників. Тобто, відчуження майна на користь іншої особи має відбуватися перш за все за згодою (волевиявленням) власника такого майна.

Зазначений висновок узгоджується із тим, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката є підставою для державної реєстрації прав.

Положення пункту 12 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є імперативними і не допускають множинного тлумачення цієї норми.

На переконання Суду, законодавець виклавши пункт 12 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у чинній редакції насамперед мав на меті не допустити навмисне відчуження боржником належного йому на праві власності майна в процесі примусового виконання виконавчого документа.

Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 у справі №200/12775/17-ц вказав, що поділ майна подружжя не ставиться у залежність від обтяжень майна і не є його відчуженням.

Суд враховує, що особливостями цієї справи є те, що спірне майно, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ якого відбувся за судового рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21.05.2020 у справі № 642/1871/20 і вказане судове рішення є єдиною підставою набуття права власності позивачем.

Відтак, з огляду на те, що підставою для проведення реєстраційних дій визначено судове рішення, Суд погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність відмови у державній реєстрації прав з посиланням на пункт 12 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вказана правова позиція вже була викладена Верховним Судом у постанові від 14.12.2021 у справі № 520/9746/19 та від 16.12.2021 у справі 520/776/2020.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги в сумі 1681,60 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Смілянського Ярослава Геннадійовича задовольнити.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 скасувати.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 залишити в силі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту реєстрації Харківської міської ради (пл. Конституції, буд. 7, м. Харків, 61200, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривень 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук