Справа № 160/3487/23
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2023 року Справа № 160/3487/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справ у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до 1-Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 2- Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області , в якому просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу стаж роботи за 2003 рік та провести призначення, нарахування та виплату пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 згідно з її заявою від 05.07.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою і документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, проте відповідач-2 протиправно відмовив, посилаючись на недостатність необхідного пенсійного віку і стажу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року відкрито провадження у справі №160/3487/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Електронною поштою від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач вважає доводи позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.
Посилаючись на норми ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач-1 зазначає, що до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності позивача на загальній системі оподаткування з 24.02.1997 по 31.12.2003, оскільки дані про сплату страхових внесків не було підтверджено.
Пенсійне забезпечення громадян, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 і за Списком №2 здійснюється відповідно до ст. 114 Закону №1058.
Згідно абзацу 1 пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тобто, пенсія відповідно до положення ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» може бути призначена виключно в тих випадках коли це ніяким чином не суперечить положенням Закону 1058, наприклад, коли людина вже мала право на пенсію відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до вступу в силу положень Закону 1058.
28.03.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами та просить суд відмовити в їх задоволенні виходячи з наступного.
Позивачка, в обґрунтування права на пільгову пенсію за Списком №2 посилається на статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII ( Закон №1788-ХІІ), яка є недіючою при призначенні пенсії на пільгових умовах.
На реалізацію положень Конституції України та Основ, 09.07.2003 прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-VI (далі Закон №1058-VI), який, є пріоритетним та, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Одночасно, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №1058 передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Також, зазначено, що положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються лише в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таким чином, Закон №1058 є основним над іншими Законами України та іншими нормативно-правовими актами у сфері пенсійного страхування, а також визначено сферу, у якій Закон №1788 продовжує діяти одночасно з цим Законом.
В іншій частині Закон №1058 втратив чинність. В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі Закон №2148) внесено зміни до Законів №1788 та №1058, відповідно до яких питання визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років також передано в сферу застосування лише Закону №1058.
Одночасно, Законом №2148 внесено зміни і до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058, відповідно до яких положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" з цього часу застосовуються виключно в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Фактично Законом №2148 повністю передано в сферу дії Закону №1058.
Копією паспорта громадянина України підтверджується, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та нею не було досягнуто 50-ти років станом на 11.10.2017 (позивачці виповнилось лише 47 років). Позивачці виповнилось 50 років - 07 липня 2020 року, відповідно, умови призначення їй пільгової пенсії мають визначатися на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а не на підставі п.б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки позивачка не досягла 50 років до 11.10.2017 року (дату набуття чинності внесенням змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).
Щодо зарахування до загального страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 24.02.1997 по 31.12.2003, відповідач звертає увагу на те, що за змістом ст. 24 № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (Порядок №22-1), для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Порядок №637), а за період роботи починаючи з 01.01.2004 за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1996, зараховується до трудового стажу фізичних осіб-підприємців періоди проведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01.01.1998 по 31.12.2003 на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності. Або довідки, виданої податковою інспекцією про перебування на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку.
Згідно Порядку 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності (крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування), з 01.07.2000 підтверджується довідкою з бази даних Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5).
Позивач як доказ надає лише Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, видане Виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 24.02.1997 Серія В01 №081039, проте, вищезазначене свідоцтво не визначає на якій системі оподаткування була позивачка.
18.04.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зауважила, що в основу її позовних вимог покладено рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі №1-р/2020. Позивач вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 05.07.2022 із заявою і документами про призначення їй пільгової пенсії за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №86 від 13.07.2022 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з посиланням на п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за яким на пільгових умовах мають право на пенсію працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, пенсійний вік, яких становить 55 років, а страховий стаж у жінок не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 22 роки 06 місяців 03 дні, на пільгових умовах за Списком №2 15 років 06 місяців 26 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До страхового стажу згідно довідки №33907/6/04-36-79-01-08 від 22.06.2022 період підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 24.02.1997 по 31.12.2003 не зараховано, оскільки дані про сплату страхових внесків не підтверджено.

Право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах заявниця набуде за досягнення 55 років за наявності 25 років страхового стажу.

27.07.2022 позивач, не погодившись із прийнятим рішенням звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою, в якій посилаючись на відомості довідок ОК-5, ОК-7, довідки форми РС-право, довідки Центральної МДПІ у м. Кривому Розі, просила провести підрахунок її стажу.

У відповідь листом №25908-18870/Б-01/8-0400/22 від 26.08.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило, що відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, до трудового стажу фізичних осіб-підприємців періоди проведення підприємницької діяльності із застосуванням загального способу оподаткування, період провадження підприємницької діяльності з 01.07.2000 зараховується до страхового стажу на підставі відомостей про сплату страхових внесків з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До загального страхового стажу зараховано період з 2004 року по 2005 рік згідно наявних даних про сплату страхових внесків з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначено, що відомості про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб формуються на підставі звітів, які надаються страхувальниками.

Заявницею надано звіти до органів Пенсійного фонду України за 2004 рік (номер пачки в ПФУ 48291 від 11.03.2005) і за 2005 рік (номер пачки в ПФУ 62171 від 04.05.2006р). Звітність на 2003 рік не надавалась.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач за захистом своїх порушених прав і інтересів з даним позовом звернулась до суду.

При вирішення спору суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист,

що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При прийнятті рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області керувалось п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058, якими визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213) було встановлено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

В подальшому до ст. 13 Закону «Про пенсійне забезпечення» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 були внесені зміни, зокрема п. «б» був викладений в наступній редакції:

«працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

23.01.2020 Конституційним Судом України було прийнято рішення №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу 1, п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІ.

Вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам»

Згідно статей 151-2, 152 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Оскільки позивач звернулася із заявою про призначення пенсії після набрання рішенням Конституційного Суду України законної сили, застосуванню підлягають норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012 до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213).

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV .

В рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20 (переглянута Великою Палатою Верховного Суду від 03.11.2021) за позовом особи, якої було визнано протиправним та скасоване рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 17.08.2020 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити особі пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 12.08.2020 року на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення.

Вказане рішення є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу ПФУ щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці. В рішенні також наведені обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, а саме:

а) позивачем є особа, яка:

-звернулась до ПФУ за призначенням пенсії після 23 січня 2020 року з підстав, визначених ст. 13 Закону №1788-ХІІ;

-на момент звернення досягла: чоловіки -55 років, жінки -50 років;

-набула стаж роботи, визначений ст. 13 Закону №1788-ХІІ;-

-відповідачем є орган ПФУ, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

В даній зразковій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про застосування саме норм Закону №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Виходячи з вищенаведеного, позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування рішення Пенсійного фонду підлягають задоволенню. При цьому, виходячи зі змісту самої позовної заяви і наданих в її обґрунтування документів, суд враховє описку позивача в прохальній частині позовної заяви в номері рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Замість правильного номера рішення № НОМЕР_1 позивачем вказано № 36.

Спірним є також питання щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи підприємницької діяльності за 2003 рік.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист,

що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В статті 24 Закону№ 1058-IV зазначено, що страховий стаж це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ст.1 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону№ 1058-IV).

Відповідно до ч. 4. ст. 24 Закону№ 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом а ч. 3 ст. 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від:

державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

роботодавців;

застрахованих осіб;

фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування;

центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру;

податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією;

державної служби зайнятості;

інших підприємств, установ, організацій та військових частин;

компаній з управління активами;

зберігачів;

інших джерел, передбачених законодавством.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону № 1058-IV).

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (Положення №794), за п. 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до п. 5 Положення №794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктами 6-7 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Зміст наведених норм свідчить, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Пунктом 11 Положення №794 фізичній особі надано право:

ознайомлюватися з відомостями про неї, внесеними до системи персоніфікованого обліку;

у разі незгоди з відомостями, внесеними до системи персоніфікованого обліку, звертатися до уповноваженого органу із заявою про їх виправлення.

За ст. 62. Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Положеннями п.1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку №637 (в редакції від 29.01.2022 чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно з розділом XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV підпункту 3 підпункту 3-1 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редкції від 10.12.2021 на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Виходячи з вищенаведених норм період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

За відомостями у довідці Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №33907/6/04-36-79-01-08 від 22.06.2022 згідно інформаційно-комунікаційної системи (Податковий Блок) ОСОБА_1 перебувала на податковому обліку, як фізична особа- підприємець з 24.02.1997 року. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру 29.07.2014 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням. У періоди з 24.02.1997 року по 29.07.2014 рік перебувала на загальній системі оподаткування.

На підтвердження наявності підстав для за рахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності у 2003 році позивач посилається на довідку Центральної міжрайонної державної податкової інспекції у м. Кривому Розі від 09.07.2006 №463/171/ «Про результати виїзної позапланової перевірки суб`єкта господарювання фізичної особи ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2003 по 01.07.2006». Перевіркою встановлено, що СГД ОСОБА_1 працювала на умовах сплати фіксованого розміру прибуткового податку, як передбачено вимогами ст. 14 ДКМУ №13/92 від 26.12.1992р. Згідно наданих до ДПІ Декларацій про доходи за 2003 рік СГД ОСОБА_1 отримала валовий дохід у сумі 18000 грн. За результатами документальної перевірки порушень податкового законодавства не встановлено.

Проте, вказана довідка не може бути прийнята судом в якості належного доказу в силу наступного.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст.73 КАС України)

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на визначений законодавством перелік документів на підтвердження сплати страхових внесків за період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування, надані позивачем документи не є належними і достатніми доказами.

Надана позивачем довідка податкового органу лише підтверджує факт здійснення позивачем підприємницької діяльності і сплату податків у 2003 році та не підтверджує сплату страхових внесків (єдиного внеску).

Аналогічні висновки викладені Верховним судом у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а, де суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Колегія суддів погодилась з судами попередніх інстанцій щодо неврахування в якості доказів підтвердження сплати страхових внесків договорів оренди торгового місця за 1996 рік 1997 рік, торгових патентів з 2000 - 2004 роки та довідки ДПІ у Московському районі м. Харкова від 08 червня 2016 року, в якій зазначено що за період з 01 липня 1993 року по 31 грудня 2003 року заборгованість по податкам та обов`язковим платежам відсутня, копій квитанцій про сплату ПДВ, прибуткового податку, оскільки зазначені документі підтверджують факт здійснення позивачем підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування та відсутність заборгованості по податкам, проте не є належними доказами в підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

Отже, факт перебування позивача на податковому обліку у 2003 році і відсутність заборгованості по податкам не є належними доказами саме сплати страхових внесків.

Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) не містять відомостей про сплату страхових внесків у 2003 році.

За вказаних обставин, суд погоджується з відповідачем -2, що у нього не було законних підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності за 2003 рік.

З урахуванням наведених норм суд дійшов висновку про помилковість доводів відповідача-2 про відсутність підстав для призначення пенсії позивачу, оскільки рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції і діючого законодавства України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014) (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 № 33-1, далі - Порядок № 22-1.

Відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1 (в редакції від 30.03.2021 - у редакції чинній на момент спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено:

-рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи;

-рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (п. 4.7 Порядку №22-1).

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням наведеного, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, то і обов`язок призначити пенсію позивачу покладається на відповідача-2.

Щодо зобов`язальних вимог Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію, суд зазначає наступне.

Із заявою про призначення пенсії позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, і після розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, пенсійна справа була повернута до пенсійного органу за місцем проживання (реєстрації) ОСОБА_1 , суд вважає, що позовні вимоги зобов`язати виплачувати пенсію слід покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Разом з тим, оскільки на даний час пенсія не призначена, то вимоги зобов`язати Пенсійний фонд її виплачувати є передчасними, а тому не можуть бути задоволені.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог викладених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки відповідачем-1 не вчинялось будь-яких дій і не приймались рішення, пов`язані з розглядом заяви позивача , відповідачем-1 було лише направлено на адресу особи оспорюване рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому суд приходить до висновку, що права позивача Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області не були порушені.

Відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачі під час розгляду справи не надали.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № від 15.02.2023.

Враховуючи часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 536,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови від 13.07.2022 р. № 86 у призначенні та нарахуванні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 на підставі заяви від 05.07.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) провести призначення і нарахування пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) згідно з її заявою від 05.07.2022 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона