Справа № 380/2936/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2936/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/2936/23 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії-

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив:

- Рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області №37173/39/10/13-01-01-20 від 19.09.2020 року про виключення з реєстру платника єдиного податку скасувати;

- Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Львівській області поновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 30.09.2020 року та включити до реєстру платників єдиного податку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з моменту реєстрації платником єдиного податку, позивач з дотриманням вимог податкового законодавства України декларував доходи платника єдиного податку.

В кінці жовтня 2022, позивач дізнався про неправильне декларуванння податку за 3 квартал 2021 року, оскільки з 20.09.2020 року позивач переведений на загальну систему оподаткування через наявність податково боргу сумі 1350,00 грн.

Впродовж всього часу, позивач вів та подавав звітність, як платник єдиного податку, а контролюючий орган приймав таку звітність.

Платіж в сумі 1350,00 гривень в рахунок оплати єдиного податку за 4 квартал 2019 - платіжне доручення № 1 від 06.02.2020 було повернуто від Казначейства як не з`ясований, сповіщень від Банку про повернення платежу позивач не отримував. Позивач не працював в системі клієнт банк та не володів інформацію про повернення платежу. З`ясувавши таку інформацію тільки в листопаді 2021, єдиний податок за 4 квартал 2019 сплачений повторно 23.11.2021 платіжним дорученням № 4.

Позивач подавав до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, що були прийняті Головним управлінням ДПС у Львівській області.

01.04.2022 Головне управління ДПС у Львівській області повідомило позивача, що станом на 01.09.2022 в інтегрованій картці платника податків по коду 18050400 (Єдиний податок з фізичних осіб) сума податкового боргу становила 1350,00 гривень у зв`язку з чим прийнято 19.09.2020 за № 37/173/10/13-01-01-20 рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Позивач отримав рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку лише у травні 2022.

З Оскаржуваного рішення документом, який підтверджує наявність підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку є інтегрована картка платника єдиного податку, тобто, оскаржуване рішення прийнято у спосіб, що суперечить Податковому кодексу України.

Порушення процедури фіксації порушень виключила можливість платника податку подати заперечення на акт перевірки, бути своєчасно повідомленим про обставини, що мають значення для платника податку.

Позивач зазначає, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку четвертої групи).

Згідно із п. 299.11 ст. 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала суду додаткові пояснення та докази, просила позов задоволити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що в положеннях статей 298 та 299 ПК України законодавець закріпив, що за рішенням контролюючого органу реєстрація платника єдиного податку може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, зокрема, у випадку невиконання платником єдиного податку обов`язку щодо переходу на сплату інших податків і зборів у разі наявності у нього податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів який перевищує шістдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян (60*17=1020 гривень).

Станом на 01.09.2020 та на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів в інтегрованій картці фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по коду 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) сума податкового боргу становила 1350,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 298 та 299 ПК України Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято рішення від 19.09.2020 №37173/39/13-01-01-20 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Головним управлінням ДПС у Львівській області при прийнятті оскаржуваного рішення процедури встановленої п. 299.11 ст.299 ПК України, а саме не проведено перевірку та не складено з її результатами акт.

Правовий акт індивідуальної дії є актом органів державної влади та посадових осіб, що встановлює, змінює або припиняє права та обов`язки певної особи (певного кола осіб), а також створює правила поведінки, передбачені для разового застосування. За своєю юридичною природою правовий акт індивідуальної дії є актом застосування правової норми до конкретних фактичних обставин, що тягнуть виникнення, зміну або припинення правовідносин між персонально визначеними особами, на яких поширюється дія такого акта.

Акт перевірки має констатуючий, а не владно-зобов`язуючий характер, позаяк не містить обов`язкових приписів, розпоряджень, що породжують юридичні наслідки для платника. Головне управління ДПС у Львівській області приймаючи рішення від 19.09.2020 №37173/39/13-01-01-20 не керувалось та не могло керуватись п.299.11 ст.299 ПК України оскільки вказаною нормою закріплено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Основною умовою зазначеної норми є факт проведення перевірки та встановлення у її ході порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених Главою 1 Розділу XIV, лише у такому разі анулювання реєстрації платника єдиного податку можливе за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки.

У свою чергу як у 4.299.10 ст.299 ПК України (якою керувалось Головне управління ДПС у Львівській області при винесенні оскаржуваного рішення) закріплено виключні підстави анулювання реєстрації платника єдиного податку, лише за рішенням контролюючого органу серед яких зокрема у випадку наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Згідно бази даних ІС «Податковий блок» та інтегрованої картки платника податків за позивачем обліковувалась заборгованість на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів по коду 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) у розмірі 1350,00грн.

ГУ ДПС у Львівській області вважає вимоги викладені в позовній заяві фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню, а рішення від 19.09.2020 №37173/39/10/13-0-01-20 таким, що відповідає положенням законодавства.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги заперечила, надала суду додаткові докази та документи просила в задоволені позову відмовити .

Ухвалою судді від 21.02.2023 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі з повідомленням сторін.

Судом встановлені наступні обставини:

19.09.2020 Рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області №37173/39/10/13-01-01-20 про виключення з реєстру платника єдиного податку, встановлено:

«У фізичної особи підприємця наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у порядку (п.п. 298.2.3. п. 293.2 ст. 298 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями) (Далі Податковий кодекс)

Сума податкової заборгованості по додатках та платежах станом на 01.09.2020 становить 1350 гривень (код платежу 18050400).

Що підтверджується інтегрованою карткою платника податків.

Керуючись п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадках визначених п.п. 298.2.3. п. 298.2. ст. 298 є підставою для виключення з реєстру платника єдиного податку з 30 вересня 2020 року».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що не відповідає вимогам ПК України.

Судом враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного рішення та зобов`язання вчинити певні дії з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Позивач, зареєстрований фізичною особою - підприємцем 18.08.2016 року, запис № 0075922. З дати реєстрації перебуває на обліку платників податку, при реєстрації отримав статус платника єдиного податку -3 групи із ставкою 5%.

Платіж в сумі 1350,00 грн. в рахунок оплати єдиного податку за 4 квартал 2019 - платіжне доручення № 1 від 06.02.2020 було повернуто від Казначейства як не з`ясований, що сторонами у справі не заперечується.

19.09.2020 відповідачем прийнято спірне рішення №37173/39/10/13-01-01-20 про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку.

Згідно із п.п. 8 п.п. 298.2.3. п. 298.2. ст. 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно із п. 299.10. ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Згідно із п. 299.11. ст. 299 ПК України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суд зазначає наступне:

Позивачем по суті своєчасно сплачено суму 1350,00 грн. в рахунок оплати єдиного податку за 4 квартал 2019, що підтверджується копією платіжного доручення № 1 від 06.02.2020, однак такий платіж було повернуто органом казначейства як не з`ясований, що сторонами у справі не заперечується, однак відповідачем не враховано при прийнятті спірного рішення.

19.09.2020 відповідачем прийнято спірне рішення №37173/39/10/13-01-01-20 про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку лише за даними в інтегрованій картці платника податків - позивача.

На думку суду відповідач при прийнятті спірного рішення не дотримався вимог п. 299.11. ст. 299 ПК України, яка встановлює, що анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта відповідної перевірки.

Факт не проведення відповідачем перевірки, як підставу анулювання реєстрації платника єдиного податку позивача, сторонами у справі не заперечується.

Крім цього згідно згаданої норми, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення, що також порушено відповідачем.

Відповідно позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування спірного рішення про виключення позивача з реєстру платника єдиного податку, підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача поновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку третьої групи з 30.09.2020 року та включити до реєстру платників єдиного податку, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 299 ПК України:

299.1. Реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

299.2. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

299.3. У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.

299.4. У випадках, передбачених підпунктом 298.1.2 пункту 298.1 та підпунктом 298.8.5 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, контролюючий орган, у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови, здійснює реєстрацію суб`єкта господарювання як платника єдиного податку з дати, визначеної відповідно до зазначеного підпункту, протягом двох робочих днів з дати отримання контролюючим органом заяви щодо обрання спрощеної системи оподаткування або отримання цим органом від державного реєстратора електронної копії заяви, виготовленої шляхом сканування, одночасно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, якщо така заява додана до реєстраційної картки.

299.6. Підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:

1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Вказана норма не передбачає самостійного обов`язку відповідача у випадку скасування судом його рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця, як платника єдиного податку з дати протиправного анулювання та включення до реєстру платників єдиного податку.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

На думку суду, обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язати відповідача поновити реєстрацію, як платника єдиного податку не є втручання в дискреційні повноваження відповідача, оскільки відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на вищенаведене, судом враховуються, що зобов`язання відповідача поновити реєстрацію позивача, як платника єдиного податку, по суті є ефективним способом захисту прав позивача в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Відповідно в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом не враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про розмір витрат які підлягають відшкодуванню на користь позивача суд бере до уваги що спірні правовідносини за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами та законодавством, яке їх регулює, підлягає вирішенню на основі типового застосування норм матеріального права, що на переконання суду свідчить про те, що витрати заявлені позивачем не є достатньо обґрунтованими та співмірними до позовних вимог.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Враховуючи обсяг наданих доказів та їх достатність з огляду на вимоги КАС України, а також спосіб який обрано судом для захисту порушених прав позивача, суд вбачає підстави для відшкодування витрат пов`язаних з наданням правової допомоги адвоката в сумі 1000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області за №37173/39/10/13-01-01-20 від 19.09.2020 року про виключення з реєстру платника єдиного податку.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Львівській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 30.09.2020 року та включити до реєстру платників єдиного податку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 5368,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 01.05.2023 року.

Суддя Гавдик З.В.