Справа № 274/2412/23
Суддя: Большакова Т. Б.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 274/2412/23 Провадження № 2-а/0274/54/23
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26.04.2023 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить суд: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.02.2023 року серії БАД № 107477 винесену відносно ОСОБА_1 .

Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про поновлення строку на оскарження вказаної постанови, яке мотивував тим, що оскаржувана постанова була винесена 19.02.2023, а примірник (копія) постанови особі після оформлення не був наданий. Про наявність постанови ОСОБА_1 дізнався лише 06.04.2023 під час отримання в Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області постанови суду у справі № 274/1643/23, в матеріалах якої знаходилась оскаржувана постанова. В подальшому, 07.04.2023, ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою до адвоката Козирєва І.М., з яким уклав договір про надання правової допомоги.

У зв`язку з цим позивач просить поновити строк на оскарження постанови від 19.02.2023.

Ухвалою суду від 21.04.2023 позовна заява залишена без руху, оскільки причини пропуску позивачем строку на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення від 19.02.2023, наведені у клопотанні було визнано судом неповажними та позивачу надано строк для усунення її недоліків, а саме: вказати інші підстави для поновлення строку та надати інші наявні докази в обґрунтування підстав такого пропуску.

25.04.2023 представником позивача на адресу суду подано заяву про усунення недоліків, у якій як на підставу поважності причин пропуску строку звернення з зазначеним позовом до суду, вказує на те, що оскаржувана постанова була винесена 19.02.2023, проте після її оформлення копія ОСОБА_1 не надана. Зі слів ОСОБА_1 останній в оскаржуваній постанові особисто не розписувався і кому належить підпис в графі 9 постанови (копія постанови отримано) йому не відомо. Будь-яких осіб на отримання постанови не уповноважував.

Окрім того, вказано, що ОСОБА_1 , не маючи юридичної освіти, 22.02.2023 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Сищуком В.В., якому повідомив про притягнення його до відповідальності. В свою чергу, адвокат мав отримати копію оскаржуваної постанови та підготувати до суду позовну заяву. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 об`єктивно розраховував на своєчасну правову допомогу від спеціаліста, проте 06.03.2023 (за межами строку на оскарження) адвокат повідомив клієнта про неможливість виконати зобов`язання у зв`язку із сімейними обставинами та клієнту було повернуто аванс, що вказує на пропуск строку позивачем на оскарження постанови з причини незалежної від нього.

У подальшому ОСОБА_1 прийняв участь у судовому засіданні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №274/1643/23. Копію постанови ОСОБА_1 отримав 06.04.2023 під час отримання в Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області постанови суду у справі 274/1643/53, в матеріалах якої знаходилась оскаржувана постанова. 07.04.2023 ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою до адвоката Козирєва І.М., яким був підготовлений позов.

Просить суд, поновити пропущений строк звернення до суду, який було пропущено з поважних причин.

Вирішуючи заявлене клопотання та оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Згідно вимог статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями статті 286 КАС України встановлені спеціальні строки для звернення із адміністративним позовом до суду з приводу оскарження рішень суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до вимог статті 286 КАС України, позовна заява щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подана протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

За висновком Верховного Суду Суд таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Частиною другою та п`ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Проаналізувавши вищенаведені норми процесуального закону, суд зауважує, що законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху встановлено десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення такої постанови.

Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

В силу вимог ч. 1 ст. 121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Водночас поважність таких причин повинен доводити саме заявник (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16).

Заявляючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, позивач посилається на те, що оскаржувана постанова була винесена 19.02.2023, проте після її оформлення копія йому не надана. Зі слів ОСОБА_1 останній в оскаржуваній постанові особисто не розписувався і кому належить підпис в графі 9 постанови (копія постанови отримано) йому не відомо. Будь-яких осіб на отримання постанови не уповноважував.

Суд не бере до уваги таке посилання позивача, адже у графі постанови «копію постанови отримав» міститься підпис про її отримання, а зазначення позивачем про те, що підпис у постанові належить не йому, жодним чином, окрім його твердження, не обґрунтоване.

Також, суд критично ставиться до посилань позивача як на причину пропуску строку, що останній 22.02.2023 уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Сищуком В.В., якому повідомив про притягнення його до відповідальності, однак адвокатом 06.03.2023 через неможливість виконати зобов`язання, у зв`язку із сімейними обставинами, було повернуто аванс, що, на думку позивача, вказує на пропуск строку на оскарження постанови з причини незалежної від нього.

У продовження вказаної підстави пропуску строку зазначає, що у подальшому він прийняв участь у судовому засіданні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №274/1643/23 та лише 06.04.2023 разом з отриманням судового рішення у цій справі зміг отримати і оскаржувану постанову, після чого 07.04.2023 ОСОБА_1 звернувся за правовою допомогою до адвоката Козирєва І.М., яким був підготовлений позов.

В контексті вищевикладеного, суд звертає увагу, що постанову про притягнення до адміністративної відповідальності було винесено 19.02.2023, копію постанови позивач отримав 19.02.2023, що підтверджує підпис наявний у графі постави "підпис особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ...", отже встановлений законом десятиденний строк оскарження постанови закінчився 01.03.2023.

Договір про надання правової допомоги укладено 22.02.2023 (згідно з наданим самим позивачем договором), в той час як крайнім строком звернення до суду з позовною заявою було 01.03.2023, тобто, позивач та його адвокат, при належному добросовісному відношенні, мали об`єктивно час та можливість для звернення до суду у встановлений законодаством строк.

Проте, позивач звернувся до суду 10.04.2023.

До того ж суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач вживав будь-які активні дії, в період з 06.03.2023 до моменту укладення 07.04.2023 договору з іншим адвокатом Козирєвим І.М., спрямовані на захист свого порушеного права, як і доказів на підтвердження існування таких обставин, які б унеможливлювали або ж суттєво ускладнювали можливість вчинення таких дій.

Посилання позивача на те, що він дізнався про наявність оскаржуваної постанови лише 07.04.2023 не підтверджено належними та допустими доказами та спростовується відомостями, які зазначені у оскаржуваній постанові.

Наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не можуть визнаватися поважними, оскільки не свідчать про об`єктивну неможливість позивача своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Суд зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. При застосуванні процесуальних норм слід уникати не тільки надмірного формалізму, а й надмірної гнучкості, яка може призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлене позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду є безпідставним, необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до пунктів 1 та 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху та у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, вважаю за необхідне повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення особі, яка її подала.

Керуючись ст. 169 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарг протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА