Справа № 380/17862/22
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої-судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з питань безпеки на транспорті, у якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.12.2022 №349281.

Позов обґрунтований тим, що, на переконання позивача, оскаржувана постанова винесена без наявності правопорушення, а саме водій пред`явив на місці зупинки протокол про перевірку і адаптацію тахографа від 29.09.2021 № UA013012775L, який є не анульований, не визнаний нечинним і є дійсним до 21.09.2023, а тому позивач вважає, що не може нести відповідальність за відсутність документа, який є чинним і правомочним. Вважає, що працівники Укртрансбезпеки не є технічними фахівцями та не наділені відповідно до посадових інструкцій повноваженнями щодо перевірки технічного стану шин, а також не наділені повноваженнями визначати протоколи перевірки і адаптації тахографа нечинними. Наголошує, що спірну постанову винесено без вручення на місці зупинки та без надіслання у подальшому акту перевірки за формою згідно з додатком №3 до Порядку № 1567. Розгляд справи проведено 02.12.2022 без участі позивача та без повідомлення про розгляд справи, оскільки жодних запрошень на розгляд справи 02.12.2022 не надсилалось та не вручалось. Крім того, в оскаржуваній постанові не зазначено суті порушення та конкретної норми закону, яка порушена. З урахуванням викладеного позивач вважає, що оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області подала відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, і зазначає, що оскаржувана постанова відповідачем прийнята на підставі акту проведення перевірки, відповідно до висновків якого встановлено, що під час перевірки виявлено порушення пункту 2.6 Наказу № 385 від 24.06.2010 року МТЗУ та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» при здійсненні перевезень вантажу згідно ТТН № 102-24705150 від 21.10.2022 не здійснено перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу при зміні розмірів пневматичних шин автомобільного транспорту. Відповідальність за вказане порушення передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 частина 1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 цього Закону. Крім того, відповідач зазначає, що позивач був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти та списком згрупованих відправлень. Також зазначає, що позивач був присутній під час розгляду справи, що підтверджується його підписом на звороті акту перевірки, що він ознайомлений з матеріалами справи та на розгляді був присутній. Тому, відповідач вважає, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а відтак не підлягає скасуванню.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

21.10.2022 посадовими особами Укртрансбезпеки проводилась перевірка транспортного засобу автомобіля марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , напівпричіп марки VAN HOOL, номерний знак НОМЕР_2 , власником яких є позивач. Керував транспортним засобом водій ОСОБА_2 . Після проведеної перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №337052 від 21.10.2022. Водій ОСОБА_2 від підписання вказаного акта відмовився.

У вказаному акті перевірки зафіксовано виявлене порушення пункту 2.6 Наказу № 385 від 24.06.2010 року МТЗУ та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: «при здійсненні перевезень вантажу згідно ТТН № 102-24705150 від 21.10.2022 не здійснено перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу при зміні розмірів пневматичних шин автомобільного транспорту».

Вказані обставини стали підставою до прийняття відповідачем постанови №349281 від 02.12.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу, у якій відповідач констатував допущення позивачем перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погоджуючись із згаданою постановою, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2344-III).

Згідно з ч. 7 ст. 6 Закон №2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Положення№103).

Згідно з пунктом 1 Положення №103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення №103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).

Пунктом 4 Порядку №1567 передбачено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За приписами пункту 13 - 15 Порядку №1567 графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відтак, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо автомобільних перевезень.

Щодо порушення за вчинення якого до позивача застосовано адміністративно-господарські санкції.

Положеннями ст. 48 Закону №2344-III унормовано, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону №2344-III дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385), пунктом 1.4 якої передбачено, що контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385 повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.6 Інструкції № 385 передбачено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР (994_016) періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Положеннями пункту 1.4 Інструкції № 385 передбачено, що ПСТ - пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції майстерні або механіка та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Згідно пункту 2.7 Інструкції № 385, за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210x297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Відповідно до п. 2.8 Інструкції № 385 за умови позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа ПСТ відповідно до вимог ЄУТР (994_016) маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра згідно з вимогами додатка 2.

Згідно п. 3.3. Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, серед іншого, своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Отже, положеннями ст. 48 Закону №2344-III передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу у разі зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу передбачено п. 2.6 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010.

З матеріалів справи судом встановлено, що у відповідності до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію напівпричіпа марки VAN HOOL, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 ; товарно-транспортну накладну від 21.10.2022 № 102-24705150; протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу № UA013-012775L від 29.09.2021.

Зі змісту акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №337052 від 21.10.2022 та відповідно постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 349281 від 02.12.2022 бачимо, що підставою до застосування до позивача адміністративного-господарського штрафу є порушення пункту 2.6 Наказу № 385 від 24.06.2010 року МТЗУ та ст. ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: «при здійсненні перевезень вантажу згідно ТТН № 102-24705150 від 21.10.2022 не здійснено перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу при зміні типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспорту».

Як свідчать матеріали перевірки, серед яких міститься фотокопія шин транспортного засобу позивача марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , розмір таких 315/70 R22.5. Втім, як вбачається із наданого до перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу № UA013-012775L від 29.09.2021, а саме із графи 8 такого, розмір пневматичних шин (4) 315/80 R22.5.

Наведені обставини свідчать про зміну типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , що не спростовано позивачем в ході розгляду справи, а лише зазначено, що заміна шин не є порушенням і не впливає на роботу тахографа.

Втім наведені обставини (зміна типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу) в силу приписів п. 2.6 Інструкції № 385 є підставою до проходження перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу незалежно від того, що з моменту отримання позивачем останнього протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу не минуло два роки.

Резюмуючи, слід зазначити, що при здійсненні перевезень вантажу згідно ТТН № 102-24705150 від 21.10.2022 транспортним засобом позивача марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 в порушення вимог ст. 39 та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» до перевірки не надано протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу після зміни типу розміру пневматичних шин транспортного засобу, як цього вимагає п. 2.6 Інструкції № 385, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Щодо доводів позивача про те, що в оскаржуваній постанові не зазначено суті порушення та конкретної норми закону, яка порушена, то суд вказує, що спірна постанова винесена із дотриманням форми затвердженої додатком 5 до Порядку № 1567, як це передбачено абзацом 2 пункту 27 Порядку 1567.

Крім цього, із спірної постанови вбачається відображення відповідачем допущеного позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме «допущено перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відтак наведене вище спростовує доводи позивача щодо відсутності у його діях порушень, які стали підставою до винесення оскарженої постанови.

Щодо процедури оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 21 - 24 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Акти, зазначені у пунктах 20, 21 вказаного Порядку, реєструються в журналі обліку.

Згідно з пунктом 25 вказаного Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Матеріали справи свідчать, що відповідачем складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 337052 від 21.10.2022 (далі також акт проведення перевірки), який відповідає формі, встановленій згідно з додатком 3 Порядку № 1567.

В акті проведення перевірки в графі «пояснення водія про причини порушень» внесено запис, що водій ОСОБА_2 від пояснень та підпису відмовився. Внесення зазначеного запису відповідає вимогам, передбаченим пунктом 22 Порядку № 1567.

Щодо покликання позивача на те, що акт проведення перевірки не був вручений на місці зупинки та згодом і йому не був скерований, то суд зазначає, що вимогами Порядку № 1567 не визначено обов`язок відповідача вручати та/або скеровувати такий акт проведення перевірки перевізнику та/або водію.

При цьому, на звороті акту проведення перевірки відображено, що з матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомлений 30.11.2022, про що свідчить його підпис.

Покликання позивача на те, що спірну постанову винесено без вручення на місці зупинки, то суд зазначає, що Порядком № 1567 не передбачено, що постанова виноситься безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу.

Щодо аргументів позивача, що його не було повідомлено про розгляд справи, а тому він не міг подати свої доводи та заперечення.

Згідно із абзацом першим п. 26 Порядку 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Абзацом другим п. 26 Порядку № 1567 передбачено, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Відповідно до абзацу першого п. 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Абзацом другим цієї ж норми встановлено, що за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Як вбачається із матеріалів справи, повідомлення про розгляд справи, яке зареєстроване в Управлінні відповідача 14.11.2022 за № 40676/33/24-22 було направлено на адресу позивача. Факт направлення такого повідомлення позивачу підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» та списком згрупованих поштових відправлень № 7085.

Матеріали справи також містять докази присутності позивача на розгляді справи про порушення 30.11.2022, зазначене не заперечує позивач у позовній заяві. Відтак, будучи присутнім 30.11.2022 на розгляді справи позивач міг скористатися своїм правом подати відповідні докази та висловити свої заперечення, однак таким правом не скористався.

Відтак, позивач був повідомлений про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Разом з тим, суд бере до уваги таке. У постанові від 01 березня 2018 року у справі № 820/4810/17 Верховний Суд зазначив, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін на підтвердження своїх правових позицій, суд доходить переконання, що спірна постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з питань безпеки на транспорті відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені ч. 2 ст. 2 КАС України. Натомість, доводи позивача, зазначені у позовній заяві, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби з питань безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сидор Н.Т.