Справа № 460/47578/22
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/47578/22 пров. № А/857/2556/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участю секретаря судового засідання: Василюк В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року, ухвалене суддею Комшелюк Т.О. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі № 460/47578/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Львів) про зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача - Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Львів), у якому просила зобов`язати видати наказ про присвоєння ОСОБА_1 з 01.05.2016 5-го рангу державної служби, з 01.08.2017 4-го рангу державної служби.

В обгрунтування вимог зазначає, що на звернення до відповідача за присвоєнням чергових рангів, право на присвоєння яких двічі є встановленою обставиною у межах розгляду справи № 460/2904/20 (з 01.05.2016 - 5-го рангу державної служби, з 01.08.2017 - 4-го рангу державної служби), відповідач вказав на відсутність відповідних повноважень. Оскільки Головне територіальне управління юстиції в Рівненській області ліквідоване, відповідач, як його правонаступник, на думку позивача, є належним відповідачем у спірних правовідносинах. Також вважає, що такий обов`язок у відповідача виник з 23.06.2022 з дати ухвалення Верховним Судом у згаданій справі судового рішення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Рішення мотивоване тим, що після поновлення на посаді з 04.06.2015 станом на 1 травня 2016 року позивач набула право на присвоєння їй чергового 5 рангу державної служби, а в подальшому позивачу мав бути присвоєний 4 ранг державного службовця. Судом першої інстанції відповідно до положень ч. 4 ст. 78 КАС України враховано встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини у справі № 460/2904/20. Також суд першої інстанції виснував, що позивач звернулась до суду із спірними правовідносинами у межах встановленого процесуальним законом місячного строку з дати надання відповідачем відповіді, якою відмовлено позивачу у прийнятті відповідного рішення.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі окрім доводів щодо відсутності підстав для присвоєння ОСОБА_1 з 01.05.2016 5 рангу державного службовця, а з 01.01.2017 чергового 4 рангу державного службовця, скаржником також вказано не недотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Згідно доводів скаржника, при визначенні початку перебігу строку слід встановити момент, коли особа фактично дізналась про наявність відповідного порушення. Оскільки позивач була присутня під час розгляду апеляційним судом справи №460/2904/20, що підтверджується мотивувальною частиною постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021, вказує на наявність підстав вважати, що особа з цієї дати мала реальну можливість дізнатись про наявність порушення її прав, свобод та інтересів та звернутись до суду у межах місячного строку, однак позивач звернулась із вимогою про присвоєння рангу через 1 рік і 8 місяців після встановлення нею такої юридичної обставини як неприсвоєння їй рангу, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України. Зауважує, що позивачем пропущений місячний строк і з дня винесення остаточного рішення Верховним Судом 23.06.2022 у справі №460/2904/20. При цьому позивачем не надано доказів звернення до Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з дати набрання законної сили рішенням у справі № 460/2904/20, зважаючи на те, що Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області перебувало у стані ліквідації та в той період ще не було ліквідоване.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 у справі № 817/1828/15 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України та Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 1797к від 03.06.2015; визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області № 365/04/к від 03.06.2015; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області; стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15140,00 грн.; у решті позовних вимог відмовлено; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4390, 82 грн допущено до негайного виконання.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі № 817/1828/15 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено: постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №1797к від 03.06.2015, визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №365/04/к від 03.06.2015, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області; стягнуто з Головного територіального управління юстиції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15140, 00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2016 касаційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року - без змін.

Міністерством юстиції України винесений наказ Про поновлення від 21.02.2020 №775/к (далі - Наказ № 775/к), відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено з 04.06.2015 на посаді начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Підставами для винесення Наказу № 775/к слугували ухвала Вищого адміністративного суду України від 06.10.2016 № К/800/54811/15; постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 у справі № 817/1828/15; постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 10.09.2015 у справі № 817/1828/15.

19.03.2020 позивача ознайомлено з Наказом № 775/к. Також 19 березня 2020 року позивач звернулась до голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Рівненській області із заявою про вирішення питання щодо присвоєння рангу державного службовця у відповідності до закону.

За результатами розгляду заяви, головою ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Рівненській області надано відповідь Щодо рангу державного службовця від 30.03.2020 № 24/58-0-34-20/09, відповідно до якої повідомлено про присвоєння позивачу 6 (шостого) рангу державного службовця в межах категорії Б посад державної служби з 01.05.2016 (наказ від 19.03.2020 №22/03-к Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ).

Не погоджуючись із прийнятим наказом, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 у справі №460/2904/20 позовні вимоги задоволено, зокрема, визнано неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Рівненській області щодо видачі наказу № 22/03/к від 19.03.2020 "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ". Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №22/03/к від 19.03.2020 "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 ".

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 рішення Рівненського окружного адміністративного суду залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 23.06.2022 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2021 та рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2020 у справі № 460/2904/20 залишено без змін.

04.10.2022 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила на виконання рішень судів у справі № 460/2904/20 видати наказ про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 19.03.2020 № 22/03-к Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 та видати наказ про присвоєння ОСОБА_1 з 01.05.2016 - 5-го рангу державної служби, з 01.08.2017 - 4-го рангу державної служби.

21.10.2022 листом № 15391/0/1-22/10-09 відповідач повідомив про те, що він не був стороною у справі № 460/2904/20, тому не уповноважений приймати відносно позивача відповідні рішення, прийняті судом.

ОСОБА_1 , вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

У справі, що розглядається, з огляду на доводи скаржника, насамперед підлягає дослідженню питання дотримання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас, ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

За правилами ч.6 ст.161 КАС Україниу разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.ч.1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано чіткі строки звернення до суду з адміністративним позовом, перебіг яких починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінування учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Тривалість строку звернення до суду визначено залежно від суті позову.

Як правильно встановив суд першої інстанції, даний позов поданий у спірних правовідносинах, що виникли, зокрема, в межах прийняття, проходження та звільнення позивача з публічної служби.

За визначенням, наведеним у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

А тому застосуванню підлягає ч.5 ст.122 КАС України, відповідно до якої для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року № 620/1982/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Відповідно до ч.3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вказані норми кореспондуються з положеннями ч.8 ст. 240 КАС України, згідно з якими суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертоюстатті 123 цього Кодексу.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку відсутність поважних причин його пропуску.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

З матеріалів справи слідує, що позовні вимоги у даному спорі стосуються правомірності відмови відповідача у прийнятті рішень про відновлення права позивача після набрання законної сили судом рішенням у справі №460/2904/20 права на присвоєння чергових рангів державного службовця.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушення її прав, свобод та інтересів.

Судом апеляційної інстанції із наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач про порушення її прав, свобод та інтересів щодо присвоєння чергових рангів з часу поновлення на посаді було достеменно відомо 12 травня 2021 року - з дати набрання судовим рішення у справі № 460/2904/20 законної сили. Наведене підтверджується тим, що розгляд справи у Восьмому апеляційного адміністративному суді 12 травня 2021 року здійснювався з участю позивача, про що свідчить зміст постанови суду апеляційної інстанції.

За наслідком касаційного перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі № 460/2904/20, постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 червня 2022 року в задоволенні касаційної скарги Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відмовлено, а судові рішення залишено без змін.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 17 листопада 2022 року. При цьому, позовні вимоги заявлені поза межами місячного строку звернення до суду.

Слід зазначити, що позивачем висловлено свої міркування щодо строків звернення до суду у позовній заяві. На переконання позивача, до спірних правовідносин, слід застосовувати шестимісячний строк звернення до суду. Також позивач зазначає, що зверненню до суду з даними позовними вимогами передувало звернення до відповідача із вимогами про присвоєння рангів та отримання відповіді листом від 21.10.2022.

Разом з тим, вказані обставини не можуть вважатися поважною причиною для поновлення строку на подання адміністративного позову, оскільки поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останню можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

Отримання відповіді на звернення до суб`єкта владних повноважень, на думку суду апеляційної інстанції, не може бути поважною причиною пропуску строку, оскільки позивачем не вказано на будь-які інші об`єктивні чи суб`єктивні обставини, що могли позбавити можливості позивача звернутися в межах строку, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що отримання позивачем листа відповідача у відповідь на її звернення не змінює момент, з якого позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду. Строк подання позовної заяви був пропущений через відсутність максимальних зусиль позивача та належної старанності щодо реальної обізнаності з фактами порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Нереалізація позивачем права на вчасне звернення до суду в даному випадку зумовлена її власною поведінкою. Виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсягу її процесуальних прав, встановлених законом.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до частини 2 ст.6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначеніКонституцієюта законами України.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Круз проти Польщі» виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом апеляційної інстанції не встановлено наявності непереборних обставин, що перешкоджали позивачу реалізації права на вчасне звернення до суду з даними позовними вимогами, а тому приходить до висновку про застосування правових наслідків, передбачених п.8 ч.1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 195, 240, 242, 308, 309, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задовольнити частково, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року у справі № 460/47578/22 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Львів) про зобов`язання до вчинення дій залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 01.05.2023 згідно з ч.3 ст.321 Кодексу адміністративного судочинства України