Справа № 380/2593/23
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2593/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач 2), у якому просить суд: визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 68 від 01.02.2023, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723- XII та виплачувати її у розмірі 70 % від суми заробітку годувальника ОСОБА_2 , визначеної у довідці від 14.01.2020 року № 07-11/5/20, виданій ліквідаційною комісією Львівського апеляційного господарського суду, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 25 січня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що після смерті чоловіка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та доданими до неї документами про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі норм ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII. Вказана заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та рішенням № 68 від 01.02.2023 відмовлено у переведенні її на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України Про державну службу. З вказаним рішенням позивачка не погоджується, в зв`язку з чим звернулася з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.02.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідачі проти позову заперечили, подали відзиви на позовну заяву, у яких зазначають, що за змістом позовних вимог позивачка просить перевести її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII, проте, такий закон втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889, яким встановлено право на пенсію за віком, однак, призначення пенсії по втраті годувальника вказаним законом не передбачено. Оскільки ні позивачці, ні її чоловіку пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 за №889 не призначалася, відсутні підстави для переведення позивачки на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України Про державну службу.

Позивачка подала відповідь на відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 25.11.1969.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.07.2020 Серії НОМЕР_2 , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_2 останній працював на посадах судді з 05.02.1981 року по 15.12.2006; звільнений з посади першого заступника голови Львівського апеляційного господарського суду на підставі постанови Верховної Ради України від 30.11.2006 № 406-V у зв`язку з поданням заяви про відставку. Стаж роботи судді, який дає право йому на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання судді у відставці становить 28 років 09 місяців 23 дні.

Після виходу у відставку ОСОБА_2 було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 (дев`яносто) відсотків величини суддівської винагороди, яку він отримував на посаді першого заступника голови Львівського апеляційного господарського суду. Згідно з довідкою від 14.01.2020 року № 07-11/5/20 (додається), станом на 01 січня 2020 року суддівська винагорода ОСОБА_2 складала 57226, 95 грн., у тому числі: 1. Посадовий оклад 34 683, 00 грн., 2. Доплата за вислугу років (60 %) 20 809, 80 грн., 3. Доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (5 %) 1734, 15 грн.

Позивачка ОСОБА_1 з 24 січня 2000 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримувала відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсію за віком, що підтверджується протоколом Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова від 31

жовтня 2019 року. Починаючи з 11 серпня 2020 року позивачку переведено на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується протоколом Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова від 14 серпня 2020 року.

Згідно з Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 10 серпня 2020 року № 424, виданою Львівським комунальним ремонтно-аварійним підприємством Львівської міської ради, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . У цій довідці, також, йдеться про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 до дня смерті проживав за вищевказаною адресою. ОСОБА_1 проживала за вищевказаною адресою без реєстрації та вела спільне господарство з чоловіком ОСОБА_2 , та була на його утриманні згідно акту № 124 від 31.07.2020 року, затвердженого в.о. директора ЛК РАП І. В. Мауль.

25 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та доданими до неї документами про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Вказана заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області згідно з п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок).

За результатами розгляду поданих документів було прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 68 від 01.02.2023 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно із Законом України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Підставою відмови зазначено те, що з 01.05.2016 набув чинності Закон України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII). Закон України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХII (далі 3акон № 3723-XII) втратив чинність крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Прикінцевих положень Закону № 889-VIII, якими встановлено право на пенсію за віком, при цьому призначення пенсій по втраті годувальника Законом № 889-VІІІ не передбачено. 3 огляду на зазначене та згідно пунктів 10 і 12 Прикінцевих положень Закону № 889-VІІІ позивачці відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України Про державну службу.

Не погодившись із такою відмовою позивачка звернулася з адміністративним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частини 1, 2 статті 46 Конституції України передбачають, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частина 4 статті 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України Про державну службу.

Відповідно до ст.37 Закону № 3723 пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

При цьому, на цей час ч. 4 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 № 2862-XII передбачала, що судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Викладене свідчить, що виходячи у відставку, ОСОБА_2 мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У статті 37-1 Закону № 3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Законом № 3723 у ст. 37 було встановлено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

У постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а сформульовано висновок про те, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону № 3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

У свою чергу, в постанові від 21.12.2021 у справі № 440/7341/20 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду прийшов до висновку, що утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

З огляду на це, Верховний Суд у цій справі зазначив, що він вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723 у розмірі 70 % від заробітної плати судді.

При цьому, за змістом постанови суду касаційної інстанції, визначальним є встановлення обставин, чи мав суддя у відставці право на пенсію за віком на підставі Закону № 3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Як вбачається з матеріалів справи, померлий чоловік позивачки працював на посаді судді з 1981 року, що підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_2

15.12.2006 року він звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

01.05.2016 набув чинності Закон № 889-VIII. Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні приписи закріплено й у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.94 № 283 (який був чинним до 25.03.2016).

Отже, як Порядок № 283 (пункт 2), так і чинний на теперішній час Порядок № 229 (пункт 4) передбачає, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах суддів.

У постанові від 16.12.2021 у справі № 752/5153/17 Верховний Суд зазначив, що законами України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Про державну службу № 3723-XII регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника та підстави для її перерахунку.

Відтак, за наявності умов, передбачених Законом України Про державну службу стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебувала позивачка, остання має право на таку пенсію.

Частиною 1 статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI визначалося, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України Про державну службу, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

У частині 1 статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016, визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (зокрема 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25.02.2021 у справі № 750/6459/17.

Наявними у матеріалах справи документами підтверджується, що стаж ОСОБА_2 на посаді судді, тобто стаж державної служби у розумінні згаданих вище норм законодавства складає 28 років 09 місяців 23 дні.

Необхідною ж умовою для виникнення в осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723 є наявність сукупності таких умов:

1) досягнення такими особами певного віку, а саме чоловіками 62 років;

2) наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме для чоловіків 35 років, оскільки зміст вказаної правової норми передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом;

3) наявність в особи не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 822/524/18, від 02.04.2020 у справі № 687/545/17, від 15.08.2019 у справі № 676/6166/17.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, 62 роки йому виповнилося 17 лютого 2004 року. Стаж роботи померлого на посаді судді, тобто стаж державної служби складає 28 років 09 місяців 23 дні, а загальний стаж 49 років 08 місяців 19 днів. Вказане підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_2 від 21 січня 1961 року, вкладишем до неї від 28 березня 1994 року, розрахунком страхового стажу, зробленим органами пенсійного фонду, розрахунком стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного (довічного) грошового утримання працюючому судді та судді у відставці від 15.12.2006 року, виданим Львівським апеляційним господарським судом.

Верховний Суд України у постанові від 01.07.2014 у справі № 21-244а14 та Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 724/436/15-а висловили правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З огляду на спірні правовідносини, а також періоди, в яких виник цей спір, дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивачки, відповідно до статті 37 Закону № 3723.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а, від 31.05.2021 у справі № 569/10026/16-а.

Відтак позивачка має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Суд також враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приписами частини 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» підлягає стягненню на його користь з відповідача 1 за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2, 6 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 68 від 01.02.2023 про відмову ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-XII та виплачувати її у розмірі 70 % від суми заробітку годувальника ОСОБА_2 , визначеного у довідці від 14.01.2020 року № 07-11/5/20, виданій ліквідаційною комісією Львівського апеляційного господарського суду, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 25 січня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, Одеська область, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривень, 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Крутько О.В.