Справа № 522/4527/23
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 522/4527/23
Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача Сухорукової Мар`яни Ярославівни та представника відповідача Погожого Дмитра Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управлення Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управлення Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУДМС) та просив визнати протиправним та скасувати рішення ГУДМС №44 від 10 лютого 2023 року про примусове повернення з України, яке прийняте стосовно нього.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ГУДМС протиправно прийнято рішення про його примусове повернення в країну походження з огляду на те, що при складанні протоколу, винесенні постанови та прийнятті спірного рішення були порушені його права на юридичну допомогу, справа розглядалась без участі перекладача, а також не були враховані родинні зв`язки, а також наявність у позивача батьків, які потребують догляду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2023 року співробітниками СКР ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУДМС громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

В результаті проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень було встановлено наступне: громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 прибув до України 22.01.2022 року легально, через КПП «Маяки - Удобне», 04.02.2022 року, за паспортним документом для виїзду за кордон громадянина Республіки Молдова на його ім`я, терміном дії з 09.03.2021 р. по 09.03.2031 р.

Громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

Водночас встановлено, що станом на 10.02.2023 р. громадянин Республіки Молдова ОСОБА_2 на території України перебуває незаконно, а саме: ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування.

З огляду на вказані обставини, ДМСУ прийнято рішення №44 від 10 лютого 2023 року про примусове повернення з України Громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що з матеріалів справи вбачається, що позивач суть адміністративного правопорушення визнав, крім того, йому було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також його права та обов`язки відповідно до статті 268 КУпАП, перекладача не потребує. Окремих побажань по забезпеченню правового захисту на території України не виявлено.

Позивач не звертався до ГУДМС та інших територіальних підрозділів ДМС України з заявою для добровільного повернення або оформлення документів для легального перебування на території України, а чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність батьків на території України не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України. Факт легального в`їзду на територію України не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях.

Отже, рішення про примусове повернення в країну громадянського походження прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

За таких обставин, суд вважав, що позивачем не надано жодних обґрунтованих доказів на підтвердження власної правової позиції.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 №3773 (далі Закон).

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 1 ст.26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

З наведеного можна дійти висновку, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у його діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 №150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Так, оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення на предмет дотримання ч.1 ст.26 Закону суд зазначає, що таке рішення може бути прийнято за умови порушення іноземцем, зокрема, легального терміну перебування.

Як було зазначено, 10.02.2023 року співробітниками СКР ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було виявлено та доставлено до ГУДМС громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , а за результатом проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень було встановлено, що вказана особа прибула до України легально, через КПП «Маяки - Удобне», 04.02.2022 року за паспортним документом для виїзду за кордон громадянина Республіки Молдова на його ім`я, терміном дії з 09.03.2021 р. по 09.03.2031 р.

Поряд з цим встановлено, що станом на 10.02.2023 р. (дата виявлення позивача співробітниками СКР ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області) ОСОБА_2 на території України перебував незаконно, а саме: ухилився від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, а саме 90 днів, які передбачені пп.2 п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМУ від 15.02.2012 року №150.

Крім того, з пояснень до позову (а.с.61) вбачається, що позивачем визнано факт порушення терміну перебування на території України та зазначено, що термін легального перебування позивача закінчився 06 травня 2022 року.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на простій в роботі міграційного органу з огляду на таке.

Так, дійсно наказом ДМС України від 01.03.2022 року №44 «Про роботу органів ДМС, підприємств та установ, що належать до сфери управління ДМС» було оголошено простій.

Поряд з цим, вже наказом ГУДМС від 05.05.2022 №68 «Про внесення змін до наказу від 31.12.2021 року №307 «Про затвердження графіків роботи та прийому громадян працівниками структурних підрозділів апарату та територіальних підрозділів ГУДМС в Одеській області на 2022 рік» внесено зміни до графіку роботи прийому громадян працівниками структурних підрозділів апарату ГУДМС, а саме - з 16.05.2022 року встановлено графік роботи для головних спеціалістів відділу міграційного контролю у правління у справах іноземців та осіб без громадянства, з якого вбачається, що працівники апарату ГУДМС працюють з вівторка по суботу.

Вказані обставини свідчать про наявність об`єктивної можливості (в період часу до виявлення позивача - 10 лютого 2023 року) у позивача звернутись до відповідача з заявою як про продовження строку для перебування на території України, так і з метою реалізації будь-якого іншого способу легалізації (зокрема, тимчасової) на території України, чого позивачем не було зроблено.

Слід зазначити, що за умови подання заяви про продовження терміну перебування, формальне закінчення терміну легального перебування іноземця не може автоматично вважатися таким порушенням, оскільки існували підстави, які надавали право іноземцю перебувати на території України понад встановлені терміни, добросовісно очікуючи вирішення його заяви про продовження терміну перебування, строки розгляду якої могли бути відтерміновані з незалежних від іноземця обставин, зокрема, з огляду на введення воєнного стану на території України, водночас такої заяви про продовження терміну перебування подано не було.

Також, суд нагошує, що отримання позивачем довідок про реєстрацію позивача на території Республіки Молдови та про те, що він не перебуває в розшуку на території Республіки Молдови, не свідчить про належне виконання позивачем обов`язків, передбачених Законом; вказані довідки не було надано міграційному органу України та в принципі не зазначено яким чином вони могли вплинути на легалізацію позивача в України.

Крім того, посилання позивача на погіршення стану здоров`я його батьків не є належним обгрунтуванням поважності порушення строку перебування на території України. При цьому, суд зазначає, що надані позивачем довідки на підтвердження поганого стану здоров`я батьків датовані 2008, 2012, 2014, 2016 та листопадом 2022 року, в той час як позивача було виявлено 10 лютого 2023 року, тобто через значний проміжлк часу після останнього (заявленого позивачем) дослідження здоров`я батьків, що свідчить про формальність та беззмістовність вказаного доводу позивача.

Доводи апеляційної скарги з приводу не володіння позивачем української мови суд не приймає до уваги, оскільки з розписки, яка є додатком до оскаржуваного рішення, вбачається власноручне зазначення позивачем того факту, що він перекладача не потребує та наміру звернення за правовою допомогою не має.

Отже, з огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що рішення ДМСУ №44 від 10 лютого 2023 року про примусове повернення з України Громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 є обгрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 квітня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.