Справа № 460/21004/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/21004/22 пров. № А/857/2821/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевич Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 460/21004/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення та відмови протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Поліщу О.В.,

час ухвалення рішення 11.01.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 11.01.2023 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-2), у якому просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 18.05.2022 № 82, яким позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії за віком відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 14.02.2022;

2) зобов`язати відповідача-2 призначити та виплатити позивачу пільгову пенсію за віком відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з 14.02.2022, зарахувавши до загального страхового та пільгового стажу періоди роботи водієм міського пасажирського транспорту з 21.03.2001 по 20.09.2002, з 15.10.2002 по 14.10.2003, з 18.10.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 10.11.2004, з 29.12.2005 по 28.12.2006;

3) визнати протиправною відмову відповідача-2 у зарахуванні заробітної плати позивача при обчисленні розміру його пенсії на підставі довідки від 15.11.2004 № 216;

4) зобов`язати відповідача-2 обчислювати починаючи з 14.02.2022 пільгову пенсію за віком позивачу з урахуванням заробітної плати на підставі від 15.11.2004 № 216.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після досягнення пенсійного віку він звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії на підставі пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За принципом екстериторіальності подана ОСОБА_1 заява була скерована для розгляду до відповідача-1. Відповідач-1 за наслідком розгляду поданих позивачем документів прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, мотивуючи таке рішення відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу. Так, відповідач-1 не зарахував до загального страхового та, відповідно, пільгового стажу позивача періоди роботи останнього з 21.03.2001 по 20.09.2002, з 15.10.2002 по 14.10.2003, з 18.10.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 10.11.2004, з 29.12.2005 по 28.12.2006, оскільки по частині названих періодів роботи відсутня інформація щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, а по решті наявна розбіжність між датами періодів роботи та датами наказів вказаних у довідці та трудовій книжці. Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача-1 та вважає його протиправним, позаяк, розбіжність у представлених ним документах є незначною та жодним чином не спростовує набуття ним права на призначення пільгової пенсії. В свою чергу, сплата страхових внесків є відповідальністю роботодавця, а тому неналежне виконання останнім такого обов`язку не може позбавляти позивача права на призначення пенсії. Крім того, на звернення позивача відповідач-2 вказав про неможливість врахування при обчисленні розміру пенсії заробітної плати, отриманої впродовж періоду роботи водієм міського пасажирського маршруту (тролейбусу) Державного унітарного підприємства Мосгортранс з 2001 по 2004 роки, у зв`язку з неможливістю провести перевірку наданої Пенсійному органу довідки. Таку відмову позивач також вважає протиправною, оскільки неможливість перевірки представленої ним довідки виникла не з його вини. За наведених обставин, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 460/21004/22 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу, зокрема, для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців. Під час розгляду поданих позивачем документів було встановлено, що загальний страховий стаж останнього складає 31 рік 04 місяці 01 день, з яких пільговий стаж роботи становить 09 років 02 місяці 26 днів. Так, за результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.2004 по 10.11.2004, з 29.12.2005 по 28.12.2006, оскільки відсутня інформація щодо сплати внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 21.03.2011 по 20.09.2002, з 15.10.2002 по 14.10.2003, з 18.10.2003 по 31.12.2003, оскільки між датами періодів роботи та датами наказів вказаних у довідці є розбіжність з даними трудової книжки.

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 460/21004/22 та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відомості трудової книжки позивача підтверджують періоди його роботи на посаді з особливим характером праці - водій міського пасажирського транспорту тролейбуса за межами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 13.02.2022 позивачу виповнилося 55 років.

12.05.2022 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності подану ОСОБА_1 заяву було скеровано для розгляду до відповідача-1.

18.05.2022 відповідач-1 прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії №82. Із змісту оскаржуваного рішення слідує, що за наслідками розгляду представлених позивачем документів відповідач-1 дійшов висновку про відсутність у нього пільгового стажу в необхідному обсязі. Так, відповідач-1 дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 пільгового стажу в розмірі 09 років 02 місяці 26 днів, не зарахувавши при цьому до пільгового стажу такі періоди роботи: з 01.01.2004 по 10.11.2004, з 29.12.2005 по 28.12.2006, оскільки відсутня інформація щодо сплати внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації; з 21.03.2011 по 20.09.2002, з 15.10.2002 по 14.10.2003, з 18.10.2003 по 31.12.2003, оскільки між датами періодів роботи та датами наказів вказаних у довідці є розбіжність з даними трудової книжки.

Також за наслідками розгляду запиту позивача про отримання публічної інформації від 24.05.2022, відповідач-2 листом від 30.05.2022 № 1700-0304-8/28610 повідомив, що відділом обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області було направлено запит від 19.11.2021 № 1700-0212-10/48288 до компетентних органів Російської Федерації про проведення перевірки достовірності довідки про заробітку плату від 15.11.2004 № 216, виданої філіалом 6-го тролейбусного парку Державного унітарного підприємства Мосгортранс. З огляду на вказане, враховуючи вимоги статей 40, 44 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, рішення щодо перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати, зазначеної у вказаній довідці, буде прийнято після надходження акта позапланової перевірки достовірності документів про заробітну плату.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача-1 про відмову в призначенні пенсії та відмовою відповідача-2 щодо врахування довідки про заробітну плату при обчисленні розміру пенсії, а також вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Спірні правовідносини врегульовані Законом №1058-IV, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг.

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Також слід врахувати численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17), який при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

Відповідно до матеріалів справи, спірним рішенням про відмову у призначенні пенсії позивачу повідомлено, що його пільговий стаж роботи водієм міського пасажирського транспортного засобу (тролейбуса) становить 09 років 02 місяці 26 днів, а загальний страховий стаж складає понад 31 рік.

При цьому, зі змісту рішення від 18.05.2022 № 82 слідує, що відповідач-1не зарахував періоди роботи позивача за межами України із 21.03.2001 по 20.09.2002, з 15.10.2002 по 14.10.2003, з 18.10.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 10.11.2004, з 29.12.2005 по 28.12.2006 до спеціального пільгового стажу, обґрунтовуючи таке рішення відсутністю доказів сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації та наявність суперечності відомостей уточнюючої довідки з даним трудової книжки.

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення 18.06.1987), останній з 20.12.1989 по 16.07.1990 проходив навчання на водія тролейбуса, з 17.07.1990 по 12.10.1995 та з 09.10.1997 по 11.03.2001 працював на посаді водія тролейбуса у м. Рівне. Зазначений період, як слідує з матеріалів справи, добровільно зарахований відповідачами до спеціального стажу позивача - водія міського пасажирського транспорту.

Окрім того, записами у трудовій книжці позивача стверджується наступне:

1З запис № 14 від 21.03.2001 - зарахований по строковому трудовому договору водієм тролейбуса 2го класу в 6-й тролейбусний парк Державного унітарного підприємства Мосгортранс (наказ від 21.03.2001 № 73-к);

2) запис № 15 від 20.09.2002 - звільнений у зв`язку із закінченням строку дії договору (наказ від 20.09.2002 № 234-к);

3) запис № 16 від 15.10.2002 - зарахований по строковому трудовому договору водієм тролейбуса 2го класу для роботи на регулярних міських пасажирських маршрутах (наказ від 15.10.2002 № 251-к);

4) запис № 17 від 14.10.2003 - звільнений у зв`язку із закінченням строку дії договору (наказ від 14.10.2003 № 196-к);

5) запис № 18 від 18.10.2003 - зарахований по строковому трудовому договору водієм тролейбуса 2 класу для роботи на регулярних міських пасажирських (наказ від 17.10.2003 № 199-к);

6) запис № 19 від 10.11.2004 - звільнений з роботи у зв`язку із закінчення строку дії договору (наказ від 10.11.2004 № 213-к);

7) запис № 22 від 29.12.2005 - зарахований по строковому трудовому договору водієм тролейбуса 2 класу для робіт на регулярних міських пасажирських маршрутах (наказ від 29.12.2005 № 250-к);

8) запис № 23 від 28.12.2006 - звільнений у зв`язку із закінчення строку дії договору (наказ від 28.12.2006 № 253-к).

Наявною в матеріалах справи архівною довідкою Державного унітарного підприємства Мосгортранс від 15.11.2004 № 215 стверджується, що ОСОБА_1 , 1967 р.н., дійсно працював в 6-у тролейбусному парку на посаді водія пасажирського тролейбуса, протягом повного робочого дня, повного робочого тижня без сумісництва з іншими професіями, зайнятий перевезенням пасажирів на регулярних міських пасажирських маршрутах м. Москва з 21.03.2001 по 20.09.2002, з 15.10.2002 по 14.10.2002, з 18.10.2003 по 10.11.2004.

Апеляційний суд звертає увага на те, що у вказаній довідці міститься підстава її видачі, зокрема: особова картка форми Т-2, оригінали наказів про зарахування на роботу, шляхові листи, особові рахунки про заробітну плату. Також у вказаній довідці міститься застереження, що адміністрація 6го тролейбусного парку несе відповідальність за достовірність відомостей, які зазначені в такій довідці, а сама довідка видана для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, Державне унітарне підприємство Російської Федерації визнало, що у спірний період позивач працював на посаді водія міського пасажирського транспорту тролейбуса, що відноситься до роботи з особливим характером.

Відтак, враховуючи надані позивачем для призначення пенсії документи, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що позивачем належним чином документально підтверджено період роботи у Державному унітарному підприємстві міста Москви Мосгортранс на посаді водія міського пасажирського транспорту тролейбуса, який, з урахуванням Угоди у галузі пенсійного забезпечення, підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Колегія суддів зазначає, що обчислення пенсій проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди у галузі пенсійного забезпечення).

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди.

Як підтверджено матеріалами справи, для обчислення розміру пенсії позивач надав відповідачу-2 довідку Державного унітарного підприємства міста Москви Мосгортранс від 15.11.2004 № 216 про фактичну суму заробітної плати за період з березня 2001 року по жовтень 2004 року, видану на підставі особових рахунків про заробітну плату за 2001-2004 роки, відтак, відсутні підстави для відмови у їх врахуванні при обчисленні розміру пенсії позивача.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір перерозподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 січня 2023 року у справі № 460/21004/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 02.05.2023 року