Справа № 520/972/22
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 р. Справа № 520/972/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2022, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.09.22 по справі № 520/972/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області (філія) відокремлений підрозділ ДПС України від 07.04.2021 №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 7112,84 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 4283,76 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 5039,44 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 9120,11 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 7452,89 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 10315,03 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 10366,99 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 9956,08 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 9483,78 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 1402,73 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 10333,92 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 10074,16 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 8326,65 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 9337,37 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 11760,27 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 17356,63 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 6437,84 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 44199,01 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 18772,35 грн; №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 8161,34 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом з порушенням вимог чинного податкового законодавства, що в свою чергу призвело до порушення прав, свобод та інтересів позивача. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 позовні вимоги були задоволенні частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.04.2021 №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.04.2021 №0-2033 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, у сумі 15463,18 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.04.2021 №0-2033 в частині нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, у сумі 5735,53 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2166,97 грн (дві тисячі сто шістдесят шість гривень 97 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Відповідач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Позивач правом надання відзиву не скористався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 04.08.2022 останньому на праві власності у 2020 році належало (загальною площею 2806,00 кв.м):

- нежитлове приміщення підвального поверху нежитлової будівлі «А-3» (об`єкт житлової нерухомості) загальною площею 400,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (стор. 2 Реєстру);

- нежитлова нерухомість нежитлової будівлі літ. «Д-1» (об`єкт житлової нерухомості) загальною площею 297,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (стор. 71 Реєстру);

- житлова нерухомість квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем 07.04.2021 прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими нараховано суму грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичною особою, яка є власником об`єкту, за 2020 рік.

Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомлення-рішеннями за 2020 рік, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що суб`єктом владних повноважень, частково не доведено правомірності прийнятих ним рішень.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства

Відповідно до приписів статті 266 Податкового кодексу України (надалі також ПК України) платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1п.266.2ст.266 Податкового кодексу України).

Згідно пп.266.3.1п.266.3ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним плавним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної згідно з пп. «а» або «б» пп. 266.4.1 п. 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

за наявності у власності платника об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до пп. «в» пп. 266.4.1 п. 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

сума податку, обчислена з урахуванням пп. «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Так, у ході судового розгляду встановлено, що у ОСОБА_1 у власності станом на 2020 р. перебували майно, а саме:

- нежитлове приміщення підвального поверху нежитлової будівлі «А-3» (об`єкт житлової нерухомості) загальною площею 400,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

- нежитлова нерухомість нежитлової будівлі літ. «Д-1» (об`єкт житлової нерухомості) загальною площею 297,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (стор. 71 Реєстру);

- житлова нерухомість квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями та яке є чинним, відповідно до Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", керуючись ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: п. 1.1. податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно п.п. 1 - 3 Додатку № 1 до вищезазначеного рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

До суду першої інстанції відповідачем було надано розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , однак вказаний розрахунок не дає можливості ідентифікувати по яких саме об`єктах житлової нерухомості прийняті податкові повідомлення - рішення та здійснено обчислення податку на нерухоме майно, оскільки не містить посилань на дату та номер рішень, як і не надано розрахунку по кожному об`єкту оподаткування окремо.

Судом першої інстанції було встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що

у податковому повідомленні-рішенні №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 9483,78 грн та нарахована згідно розрахунку на квартири АДРЕСА_4 , загальна площа яких складає 200,80 кв.м, проте згідно даних Реєстру нерухомого майна загальна площа квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 складає 217,6 кв. м.

У податковому повідомленні-рішенні №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 7112,84 грн та нарахована згідно розрахунку на квартири АДРЕСА_12 , загальна площа яких складає 150,60 кв.м, проте згідно даних Реєстру нерухомого майна загальна площа квартир АДРЕСА_12 складає 89,8 кв. м.

У податковому повідомленні-рішенні №0-2033 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачується фізичною особою, яка є власником об`єкту за період 2020 року, сума податкового зобов`язання складає 8161,34 грн та нарахована згідно розрахунку на квартири АДРЕСА_13 , загальна площа яких складає 172,80 кв.м, проте згідно даних Реєстру нерухомого майна загальна площа квартир АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 складає 47,4 кв. м.

Також подані розрахунки не враховують час перебування нерухомого майна, а саме квартир, у власності позивача, оскільки всі 12 місяців 2020 року у власності ОСОБА_1 перебували лише 21 об`єкт житлового приміщення.

На інші квартири, зазначені відповідачем у розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у позивача припинено право власності у 2020 році, зокрема:

- у податковому повідомленні-рішенні №0-2033, яким визначено податок за 12 місяців 2020 року за квартири АДРЕСА_13 , на квартиру АДРЕСА_14 право власності припинено 26.06.2020, на квартиру АДРЕСА_15 11.04.2019;

- у податковому повідомленні-рішенні №0-2033, яким визначено податок за 12 місяців 2020 року за квартири АДРЕСА_12 , на квартиру АДРЕСА_16 право власності припинено 21.08.2020, на квартиру АДРЕСА_17 19.02.2020 тощо, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивача за 2020 рік.

Відповідно до підп. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Отже, відповідачем податок повинен був обраховуватись за період наявності у власності позивача вказаного нерухомого майна у 2020 році. Проте, як вбачається з розрахунку податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за 2020 рік, наданому відповідачем до відзиву, відповідачем були проведені нарахування за всі 12 місяців 2020 року по житловим об`єктам нерухомості позивача, які вже не були у власності ОСОБА_1 або перебували у власності позивача не повний рік.

Відповідачем не надано пояснень та доказів в їх підтвердження щодо наявних розбіжностей та правомірності дій по нарахуванню податку на нерухоме майно у такий спосіб, як і не надано розрахунку по кожному об`єкту оподаткування окремо.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд позбавлений можливості самостійно здійснити такий розрахунок, оскільки податковим органом не усунуто розбіжностей, не визначено чітко площу кожного з приміщень, по якому нараховано податок та складено податкове повідомлення-рішення, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваних повідомлень рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час апеляційного розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достовірних доказів на підтвердження правомірності своїх дій при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому колегія суддів дійшла висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 07.04.2021 №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033; №0-2033 підлягають скасуванню повністю.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно Додатку № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 р. № 542/17 ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.

Так, пунктом 5 зазначеного вище Додатку № 1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток;4) гаражі - 0,1 відсотка;5) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток;6) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 7) інші будівлі - 0,1 відсотка.

Згідно із абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266. 7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Тобто, відсутність належних та допустимих доказів для кваліфікації об`єкту власності платника податків - позивача (а саме: нежитлова нерухомість нежитлової будівлі літ. «Д-1» (об`єкт житлової нерухомості) загальною площею 297,4 кв.м, що розташована за адресою: місто Харків, вулиця Чоботарська, будинок 11/13) та у 2020 році як торгівельної будівлі, офісної будівлі, готельної будівлі.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України таких доказів контролюючий орган до суду не подав.

З розрахунків податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, вбачається, що контролюючим органом застосовано ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб 1%, що не відповідає вищенаведеним приписам законодавства.

Контролюючим органом обчислено базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в яких відомості щодо цільового призначення приміщень відсутні. Відповідач неправомірно та необґрунтовано кваліфікував нежитлову власність позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1% як до будівель готельних, офісних, торгівельних або для публічних виступів, оскільки відомостей про те, що такі докази існували у розпорядженні суб`єкта владних повноважень на момент видання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0-2033 матеріали справи не містять.

Крім того, в ході розгляду справи також не встановлено підстав звільнення позивача від сплати податку або застосування нульової ставки такого податку, так саме як і не підтверджено підстав віднесення будівлі позивачки до будівель готельних, офісних, для публічних виступів (казино, ігорні будинки), гаражів.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 11.11.2019 по справі №803/1672/16, у випадку встановлення правомірності нарахування частини суми грошового зобов`язання оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за основним платежем та можливості обрахунку розміру такої суми, суд, в силу наданих процесуальним законом повноважень, не позбавлений можливості скасувати податкове повідомлення-рішення у відповідній частині.

Визначена у розрахунку сума податку за 1 місяць при обчисленні загальної суми податку за рік не співпадає зі встановленою сумою податку у податковому повідомленні рішенні (сума в ппр 6437,84 грн, сума при множенні в розрахунку 7023,12 грн (585,26 грн*12 місяців)).

Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 07.04.2021 №0-2033 за 2020 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 702,31 грн (148,70 кв.м (1/2 приміщення)* 4,723- ставка податку у 2020 році (0,1 % х 4723,00).

Щодо нарахування податку на нежитлове приміщення загальною площею 400,9 кв.м, що розташоване за адресою: місто Харків, проспект Індустріальний, 6 (стор. 2 Реєстру) колегія судів зазначає.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказане приміщення є приміщенням підвального поверху.

За таких обставин вказане підвальне приміщення підпадає під дію підпункту 8 (інші) пункту 5 Додатку №1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» так як не є готелем, офісом, торгівельним приміщенням, а також не є будівлею для публічних виступів.

Виключно вказані підпункти 1-3, 6 передбачають оподаткування за ставкою 1% відповідно до пункту 1 Додатку №1 рішення, а саме ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

За підпунктом 8 пункту 5 Додатку №1 передбачає пільгу щодо оподаткування, а саме за зменшеною ставкою податку в розмірі 0,1%, а не 1%, як визначено у розрахунку.

Відтак, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 07.04.2021 №0-2033 за 2020 рік є правомірним в частині визначення податкового зобов`язання в сумі 1893,45 грн (400,90 кв.м * 4,723- ставка податку у 2020 році (0,1 % х 4723,00).

Окрім того, на нежитлове приміщення 3-го поверху нежитлової будівлі літ. "А-3", що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 020,90 кв. м (стор. 100 Реєстру) відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності позивача припинено 10.12.2019.

На нежитлове приміщення підвального поверху нежитлової будівлі літ. "А-3", що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 433,60 кв.м (стор. 99-100 Реєстру), відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності позивача погашено 21.11.2019 у зв`язку з поділом об`єкта нерухомого майна.

Отже відповідачем протиправно нараховано податкові зобов`язання за ці об`єкти за 2020 рік, оскільки перший вже не перебував у власності позивача, а другий був відсутній як об`єкт оподаткування.

З огляду на викладене, визначення Головним управлінням ДПС у Харківській області податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості для цих об`єктів є протиправним, внаслідок чого спірні податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.04.2021 №0-2033; №0-2033 підлягають скасуванню.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2022 по справі № 520/972/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко