Справа № 420/8046/22
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/8046/22
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Єщенка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дії та зобов`язання вчинити певні дії, в порядку ст.383 КАС України,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ) та просив про: визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років, яка зазначена у листі Управління обслуговування громадян ГУПФУ від 13 травня 2022 року за вихідним номером 8189-6249/К-02/8-1500/22 Про надання відповіді; зобов`язання ГУПФУ призначити йому пільгову пенсію за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з 12 січня 2022 року, виходячи з вислуги років - 31 (тридцять один) рік, 06 (шість) місяців, 02 (два) дні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він звернувся до ГУПФУ та просив здійснити відповідний перерахунок пенсії у відповідності до вимог пункту «а» статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак листом від 13 травня 2022 року за вихідним номером 8189-6249/К-02/8-1500/22 йому було повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону. На момент звільнення із Державної кримінально-виконавчої служби України він має вислугу років у пільговому обчисленні 31 (тридцять один) рік, 06 (шість) місяців, 02 (два) дні. При цьому, з аналізу Закону №2262-ХІІ та Порядку випливає, що приписи останніх не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року позов задоволено частково. Суд вирішив визнати протиправними дії ГУПФУ щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.05.2022 року про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати ГУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.05.2022 року про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та прийняти рішення відповідно до п.17 Порядку №3-1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, в частині позовних вимог, які були задоволені, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій було зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу ГУПФУ залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року без змін.

27 лютого 2023 року від представника позивача надійшла заява в порядку статті 383 КАС України, в якій позивач просив суд визнати протиправними рішення та дії ГУПФУ, вчинені при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року в адміністративній справі за номером 420/8046/22 та зобов`язати вчинити певні дії, а саме: зобов`язати ГУПФУ вжити дієвих заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню Закону та призвели до неналежного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року в адміністративній справі за №420/8046/22.

В обґрунтування заяви представник позивача вказує, що листом Управління обслуговування громадян ГУПФУ від 17 лютого 2023 року за вихідним №1500-0203-8/18827 ОСОБА_1 в черговий раз було проінформовано, що правові підстави для призначення йому пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відсутні. ОСОБА_1 не погоджується з такою позицією ГУПФУ, оскільки такі дії відповідача є протиправними та порушують його особисту соціальну гарантію на пенсійне забезпечення й тому в черговий раз вимушений звертатись за захистом своїх конституційних прав до Одеського окружного адміністративного суду з даною заявою.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про визнання протиправними рішень та дій відповідача щодо виконання рішення суду по справі № 420/8046/22, в повному обсязі.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що судове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та задовольнити вказану заяву.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року набрало законної сили 01 лютого 2023 року.

Таким чином, позивач не позбавлений можливості щодо отримання виконавчого листа задля примусового виконання рішення суду від 30 серпня 2022 року по справі №420/8046/22.

Однак, представником позивача Кутюка В.В. до заяви не надано доказів того, що примусовий порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Тобто, позивачем не зазначено та не надано беззаперечних доказів, які підтверджують необхідність станом на теперішній час для визнання протиправними рішень чи дій відповідача ГУПФУ, вчинених на виконання рішення суду від 30 серпня 2022 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком та зазначає, що згідно ч.4 ст.372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року набрало законної сили 01 лютого 2023 року, що свідчить про наявність підстав для реалізації позивачем свого права на примусове виконання рішення суду, прийнятого на його користь.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09 грудня 2021 року по справі №9901/235/20 зазначила, що стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділіКАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Водночас, справа не містить доказів того, що позивач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, за умови чого позивач мав би право звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

При цьому, суд не приймає до уваги лист відповідача від 17 лютого 2023 року №1500-0203-8/18827 (а.с.159), в якому зазначено наступне:

«На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 по справі №420/8046/22, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023, яким зобов`язано повторно розглянути заяву від 10.05.2022 року повідомлено, що оскільки на момент звільнення ОСОБА_2 (позивача) календарна вислуга років складала 24 роки 00 місяців 05 днів, правові підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону відсутні».

З наведеного не вбачається, що позивачем вчинялись дії щодо саме примусового виконання рішення суду після набрання ним законної сили, що унеможливлює звернення ним до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Єщенко О.В.