Справа № 440/4207/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/4207/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України, управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Департамент соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Відокремлений підрозділ - Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №2 Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернулась до суду в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 ) з позовом до Міністерства соціальної політики України (надалі - Мінсоцполітики), управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (надалі - Управління), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації (надалі - Департамент соцзахисту населення ПОДА), Департамент соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (надалі - Департамент соцзахисту населення Кременчуцької міськради), Відокремлений підрозділ - Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №2 Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" (надалі - Поліклініка), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог /а.с. 39-49/ просила:

визнати протиправною відмову Мінсоцполітики щодо забезпечення ОСОБА_2 реабілітаційними заходами додатково на суму недоотриманих у 2020-2021 роках 18000,00 грн;

зобов`язати Мінсоцполітики, Департамент соцзахисту населення ПОДА, Департамент соцзахисту населення Кременчуцької міськради здійснити перерахунок та забезпечити ОСОБА_2 реабілітаційними заходами додатково на суму недоотриманих у 2020-2021 роках 18000,00 грн;

стягнути з Мінсоцполітики 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачами вимог Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення реабілітації дітей з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.03.2019 №309, в частині забезпечення дитини з інвалідністю ОСОБА_2 реабілітаційними заходами відповідно до встановленої групи інвалідності.

2. Позиція відповідачів та третіх осіб.

Відповідачі позов не визнали.

Мінсоцполітики у відзиві на позов просило у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що Порядок №309 не передбачає можливості надання фінансування реабілітаційних послуг за минулі роки /а.с. 149-151/. Також представник відповідача зазначив, що Мінсоцполітики не порушувало прав позивача, оскільки недофінансування програм реабілітації ОСОБА_2 у 2020, 2021 роках мало місце через помилку медичного закладу в частині визначення ступеня обмеження життєдіяльності дитини з інвалідністю. Крім того, наголошував на відсутності підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено протиправності поведінки органів державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.

Управління у відзиві на позов наполягало на відмові у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості /а.с. 174-176/. Свою позицію співвідповідач мотивував посиланням на те, що орган соціального захисту населення у 2020, 2021 років здійснив фінансування програм реабілітації дитини з інвалідністю ОСОБА_2 відповідно до наданих медичних документів, за якими позивачу визначено І ступінь обмеження життєдіяльності. Лише у листопаді 2021 року законний представник ОСОБА_2 надала до Управління документи, за якими позивачу визначено ІІІ ступінь обмеження життєдіяльності. З урахуванням наведеного, Департаментом соцзахисту населення у грудні 2021 року було проведено перерозподіл коштів за програмою "Реабілітація дітей з інвалідністю" шляхом виділення Управлінню коштів у розмірі 9000,00 грн з метою надання у 2021 році ОСОБА_2 повного курсу реабілітаційних послуг як дитині з ІІІ ступенем обмеження життєдіяльності, однак батьки ОСОБА_2 від отримання додаткового курсу реабілітації у грудні 2021 року відмовились. Представник відповідача звертала увагу на те, що Порядок №309 не містить положень, які б дозволяли здійснити дофінансування послуг з реабілітації у наступних бюджетних періодах.

Департамент соцзахисту населення Кременчуцької міськради у наданих до суду письмових поясненнях зазначив, що реабілітаційні послуги позивачу у 2020-2021 роках надані відповідно до укладених договорів та наданої медичної документації /а.с. 63-65/.

Департамент соцзахисту населення ПОДА у письмових поясненнях на позовну заяву зазначив, що відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитині з інвалідністю ОСОБА_2 за більшістю основних категорій життєдіяльності встановлено І ступінь обмеження та на цій підставі позивач отримав курс реабілітації в межах граничної вартості 16000,00 грн на рік /а.с. 139-140/. 24.11.2021 медичною комісією ОСОБА_2 проведено переогляд стану здоров`я та встановлено ІІІ ступінь обмеження життєдіяльності, за якою позивач мав право на отримання реабілітаційних послуг вартістю 25000,00 грн на рік. На цій підставі Департамент 08.12.2021 здійснив перерозподіл бюджетних видатків за програмою "Реабілітація дітей з інвалідністю", зокрема для Управління додатково виділені кошти у розмірі 9000,00 грн для можливості отримання у 2021 році ОСОБА_2 повного курсу реабілітаційних послуг як дитині з ІІІ ступенем обмеження життєдіяльності, однак батьки ОСОБА_2 від отримання додаткового курсу реабілітації у грудні 2021 року відмовились. Звертав увагу на те, що Порядком №309 не передбачено спрямування бюджетних коштів на фінансування недоотриманих реабілітаційних послуг за минулі роки.

Представник Поліклініки 30.08.2022 надав до суду пояснення, в яких зазначив, що право дитини на реабілітаційні заходи, передбачені для дитини з категорією "дитина з інвалідністю підгрупи А" встановлено 24.11.2021, оскільки у 2020 році медичний огляд на вимогу батьків не проводився /а.с. 211-212/.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 13.07.2022 суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача Управління.

Представник позивача у відповіді на відзив /а.с. 142-144, 189-191/ наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не може нести відповідальність за помилки, допущені державними органами.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті; задоволено клопотання представника третьої особи про розгляд справи у закритому судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.10.2022 заслухано вступне слово представників позивача, Управління та пояснення представника третьої особи - Департаменту соцзахисту населення ПОДА, які підтримали раніше повідомлені позицію щодо вирішення спору.

У судове засідання 29.11.2022 учасники справи не з`явились, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

За змістом частини третьої статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частиною першою статті 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

А відповідно до частини дев`ятої зазначеної статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням наведеного, суд завершив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Обставини справи

25.03.2020 року стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Поліклінікою складена Форма індивідуальної програми реабілітації (надалі - ІПР) особи з інвалідністю від 23.03.2020 №12 (вікова категорія від 0 до 18 років), у якій встановлено обмеження життєдіяльності дитини з інвалідністю І ступеня та на її основі видано Медичний висновок від 25.03.2020 №7 про дитину з інвалідністю /а.с. 13, 14-17/.

17.06.2020 до Управління надійшла ІПР ОСОБА_2 та на її підставі 16.07.2020 між Управлінням, ТОВ "КІНД" та ОСОБА_1 укладено договір №46 про здійснення реабілітаційних заходів /а.с. 82/.

07.08.2020 Управлінням, ТОВ "КІНД" та ОСОБА_1 підписаний акт №1 наданих послуг із реабілітації дитині з інвалідністю загальною вартістю 16000,00 грн /а.с. 79-81/.

Крім того, 28.01.2021 між Управлінням, ТОВ "КІНД" та ОСОБА_1 укладено договір №5 про забезпечення дитини реабілітаційними послугами /а.с. 85-86/, а 12.03.2021 сторонами підписаний акт №1 наданих послуг із реабілітації дитині з інвалідністю загальною вартістю 16000,00 грн /а.с. 84/.

Таким чином, Управлінням у 2020, 2021 роках на підставі поданих медичних документів надані ОСОБА_2 реабілітаційні послуги, як дитині з інвалідністю І ступеня обмеження життєдіяльності, вартістю 16000,00 грн щорічно.

24.11.2022 Поліклінікою складено оновлену ІПР ОСОБА_2 , за якою позивач за медичними показаннями віднесений до дитини з інвалідністю підгрупи "А", що відповідає ІІІ ступеню обмеження життєдіяльності /а.с. 22, 23-26/.

На цій підставі ОСОБА_1 26.11.2021 звернулась до Управління через ЦНАП Кременчуцької міськради із заявою про направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційної установи /а.с. 70-76/, у якій наполягала на додатковому фінансуванні послуг з реабілітації за 2020, 2021 роки загалом у розмірі 18000,00 грн.

Листом Департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міськради від 09.12.2021 вих.№26-01/1617 ОСОБА_1 повідомлено, що з огляду на визнання попередньої ІПР недійсною та зміною ступеню обмеження життєдіяльності дитини з інвалідністю Управлінням надіслано запит до Департаменту соцзахисту населення ПОДА стосовно можливості забезпечення додаткового фінансування послуг з реабілітації у наступному бюджетному році /а.с. 97/.

08.12.2021 Департамент соцзахисту населення ПОДА здійснив перерозподіл коштів за програмою "Реабілітація дітей з інвалідністю" шляхом додаткового виділення Управлінню 9000,00 грн та на цій підставі Управління 10.12.2021 повідомило ОСОБА_1 про можливість отримання додаткових реабілітаційних послуг у 2021 році /а.с. 98, 100/.

13.12.2021 посадовими особами Управління складений акт про відмову від отримання реабілітаційних послуг /а.с. 99/.

Листом Мінсоцполітики від 10.01.2022 роз`яснено, що Порядком №309 не передбачено спрямування бюджетних коштів на фінансування недоотриманих реабілітаційних послуг за минулі роки.

Не погодившись з позицією органів соціального захисту населення щодо неможливості додаткового фінансування у 2022 році послуг з реабілітації ОСОБА_2 , недоотриманих ним у 2020 та 2021 роках, ОСОБА_1 , як законний представник дитини з інвалідністю, звернулась до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 49 Конституції України визначено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм.

Згідно з частиною першою статті 38 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" особам з інвалідністю і дітям з інвалідністю надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо), а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом - за наявності відповідного медичного висновку.

За змістом статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" реабілітація осіб з інвалідністю - система медичних, психологічних, педагогічних, фізичних, професійних, трудових, фізкультурно-спортивних, соціально-побутових заходів, спрямованих на надання особам допомоги у відновленні та компенсації порушених або втрачених функцій організму для досягнення і підтримання соціальної та матеріальної незалежності, трудової адаптації та інтеграції в суспільство, а також забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами реабілітації і виробами медичного призначення.

У силу статті 23 названого Закону індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю розробляється відповідно до Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю для повнолітніх осіб з інвалідністю - медико-соціальною експертною комісією, для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів. Визначення конкретних обсягів, методів і термінів проведення реабілітаційних заходів, які повинні бути здійснені щодо особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, кошторис витрат за рахунок бюджетних коштів чи загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також контроль за виконанням індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю в межах своїх повноважень здійснюють медико-соціальні експертні комісії (лікарсько-консультаційні комісії лікувально-профілактичних закладів - щодо дітей з інвалідністю), місцеві державні адміністрації, служби зайнятості, реабілітаційні установи, розпорядники відповідних коштів.

Обсяг реабілітаційних заходів, що передбачається індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю, не може бути меншим від передбаченого Державною типовою програмою реабілітації осіб з інвалідністю.

Індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Статтею 42 згаданого Закону визначено, що фінансування заходів з реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, витрат на утримання реабілітаційних установ здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, цільових страхових фондів, засновників реабілітаційних установ, добровільних пожертвувань та інших джерел, передбачених законом.

Щорічно при формуванні державного і місцевих бюджетів визначаються видатки на реалізацію індивідуальних програм реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, а також на функціонування реабілітаційних установ - для відповідних розпорядників коштів.

Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою "Реабілітація дітей з інвалідністю" визначається Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення реабілітації дітей з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.03.2019 №309 (надалі - Порядок №309).

Пунктами 3, 4 Порядку №309 передбачено, що головним розпорядником бюджетних коштів є Мінсоцполітики.

Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є: Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд) - відповідальний виконавець бюджетної програми; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань соціального захисту населення, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - регіональні органи); структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - місцеві органи).

Фонд за погодженням із головним розпорядником бюджетних коштів розподіляє бюджетні кошти, що спрямовуються на надання реабілітаційних послуг дітям з інвалідністю (далі - діти), між регіональними органами, які розподіляють бюджетні кошти між місцевими органами пропорційно чисельності дітей, які перебувають у них на обліку та потребують реабілітаційних послуг відповідно до індивідуальних програм реабілітації.

Протягом року Фонд за погодженням із головним розпорядником бюджетних коштів може здійснювати перерозподіл бюджетних коштів між регіональними органами, а регіональні органи - між місцевими органами на підставі їх звернень.

За змістом пункту 6 Порядку №309 для забезпечення дитини реабілітаційними послугами один з її батьків чи її законний представник подає до одного із зазначених у цьому пункті органів за місцем реєстрації або фактичним місцем проживання дитини заяву про направлення її до реабілітаційної установи (далі - заява) за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Для забезпечення дитини реабілітаційними послугами один із батьків дитини чи її законний представник разом із заявою подає (із пред`явленням оригіналів) копії таких необхідних документів: паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу одного з батьків дитини, супроводжуючої особи або її законного представника; свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України, що посвідчує особу дитини; індивідуальної програми реабілітації, що видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу; виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за формою, затвердженою МОЗ; документа, який підтверджує статус дитини-сироти/дитини, позбавленої батьківського піклування (для дитини-сироти/дитини, позбавленої батьківського піклування); одного з передбачених Податковим кодексом України документів з даними про реєстраційний номер облікової картки платника податків дитини, одного з її батьків (законного представника), супроводжуючої особи (не подається фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають про це відмітку в паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку №309 вартість реабілітаційних послуг для кожної дитини визначається реабілітаційною установою відповідно до індивідуальної програми реабілітації. Гранична вартість реабілітаційних послуг на рік для однієї дитини, яка відповідно до індивідуальної програми реабілітації за більшістю основних категорій життєдіяльності має обмеження I та II ступеня, не може перевищувати 16 тис. гривень, III ступеня - 25 тис. гривень.

Реабілітаційна установа після надання дитині реабілітаційних послуг надсилає поштою або в інший спосіб місцевому органу акт наданих послуг, оформлений відповідно до вимог законодавства, і документ щодо проведення розрахунків за результатами забезпечення реабілітаційними послугами згідно з умовами договору /абзац перший пункту 10 Порядку №309/.

Відшкодування вартості реабілітаційних послуг для дітей здійснюється місцевими органами в межах бюджетних коштів шляхом їх безготівкового перерахування реабілітаційним установам як оплати за надані послуги відповідно до укладених договорів на підставі актів наданих послуг у розмірі, що не перевищує встановленої граничної вартості реабілітаційних послуг, а якщо вартість таких послуг є меншою від граничної, - у розмірі, що не перевищує фактичної вартості реабілітаційних послуг /абзац перший пункту 11 Порядку №309/.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом цього спору є правовідносини щодо наявності підстав для збільшення фінансування заходів з реабілітації дитини з інвалідністю за 2020, 2021 роки.

За обставин спору ОСОБА_1 наполягала на необхідності дофінансування реабілітаційних послуг її неповнолітнього сина за 2020, 2021 роки на загальну суму 18000,00 грн з огляду на допущену медичним закладом помилку при складенні індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю ОСОБА_2 в частині визначення ступеня обмеження життєдіяльності.

Суд встановив, що Управлінням у 2020 та 2021 роках профінансовано вартість послуг із забезпечення дитини з інвалідністю ОСОБА_2 реабілітаційними заходами у розмірі 16000,00 грн щорічно, що відповідало І ступеню обмеження життєдіяльності.

При визначенні відшкодування вартості реабілітаційних послуг відповідач виходив з відомостей, наведених в індивідуальній програмі реабілітації та медичному висновку від 25.03.2020 №7, складених Поліклінікою, за якими захворювання ОСОБА_2 віднесені до І ступеня обмеження життєдіяльності, що ОСОБА_1 не заперечувала.

Реабілітаційні послуги у 2020 та 2021 роках надані у повному обсязі, а їх фінансування проведено на підставі документів, поданих Управлінню законним представником дитини з інвалідністю.

Уже після надання реабілітаційних послуг медичним закладом виявлено помилку в індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю ОСОБА_2 , внаслідок чого 24.11.2021 складено новий медичний висновок №32 про дитину з інвалідністю віком до 18 років та заповнено форму індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю №55, за змістом яких ОСОБА_2 з огляду на виявлені захворювання встановлено І групу інвалідності підгрупи "А", що відповідає ІІІ ступеню обмеження життєдіяльності.

Листом від 01.12.2021 вих.№39.1-15/1053 Поліклініка повідомила Управління, що при заповненні форми індивідуальної програми реабілітації дитини з інвалідністю №12 (вих. від 25.03.2020 №668) були допущені механічні помилки в п. 13 "Обмеження життєдіяльності", в таблиці "Види обмеження", в пунктах "Ступінь обмеження", а саме - замість І ступеня правильним є ІІІ ступінь обмеження життєдіяльності /а.с. 97/.

На цій підставі медичний заклад просив вважати Форму ІПР від 25.03.2020 вих.№668 дійсною з виправленнями та повідомив, що з огляду на присвоєння підгрупи "А" ОСОБА_2 видана нова індивідуальна програма реабілітації дитини з інвалідністю №55 від 24.11.2021 вих.№601.

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що Управління у 2020, 2021 роках здійснило фінансування послуг з реабілітації дитини з інвалідністю ОСОБА_2 відповідно до складених медичним закладом документів: медичного висновку та індивідуальної програми реабілітації.

Законний представник дитини з інвалідністю ОСОБА_1 претензій до Управління в частині визначення граничної вартості послуг з реабілітації у 2020, 2021 роках не мала.

Допущення медичним закладом помилки в індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю, на переконання суду, не є підставою для перекладення відповідальності на Управління, адже останнім у чіткій відповідності до вимог Порядку №309 забезпечено дитину з інвалідністю ОСОБА_2 послугами з реабілітації шляхом відшкодування їх граничної вартості у 2020, 2021 роках.

Більш того, як підтверджено матеріалами справи, після отримання листа Поліклініки від 01.12.2021 вих.№39.1-15/1053 Управлінням ініційовано питання про перерозподіл бюджетних видатків за програмою "Реабілітація дітей з інвалідністю" у 2021 році та Департаментом соцзахисту населення ПОДА 08.12.2021 виділено кошти у розмірі 9000,00 грн з метою надання у 2021 році ОСОБА_2 повного курсу реабілітаційних послуг як дитині з ІІІ ступенем обмеження життєдіяльності.

У матеріалах справи наявна копія акта від 13.12.2021 про відмову від отримання реабілітаційних послуг, у якому зазначено, що законний представник дитини з інвалідністю ОСОБА_1 відмовилась від отримання реабілітаційних послуг з огляду на проходження сином ОСОБА_2 курсу медикаментозного лікування /а.с. 99/. Суд зважає на заперечення ОСОБА_1 цього факту.

Водночас суд враховує, що Порядок №309 не містить положень про можливість компенсації законному представнику дитини з інвалідністю різниці у вартості реабілітаційних послуг залежного від ступеня обмеження життєдіяльності дитини з інвалідністю у натуральній формі (грошовими коштами), а також збільшення вартості наданих послуг у наступних роках на недоотриману суму.

З огляду на встановлені у ході розгляду справи фактичні обставини, що слугували причиною недофінансування гарантованої суми реабілітаційних послуг ОСОБА_2 у 2020, 2021 роках через помилку медичного закладу, суд не знаходить підстав для застосування у спірних відносинах концепції "належного урядування", адже в цій справі відсутня помилка державного органу - Управління та/або Мінсоцполітики, що визначені відповідачами за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

Натомість, як встановлено судом та не заперечувалось учасниками справи, така помилка мала місце через неточності у медичних документах, оформлених Поліклінікою.

Аналіз вищенаведеної норми частини другої статті 19 Конституції України дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

У цій справі суд встановив, що Управління, здійснивши відшкодування вартості реабілітаційних послуг дитині з інвалідністю ОСОБА_2 у 2020, 2021 роках, діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Порядком №309.

Позивачем так само не доведено порушення його прав Мінсоцполітики, адже останнє, як головний розпорядних бюджетних коштів згідно Порядку №309, не уповноважене на здійснення перерозподілу кошторисних призначень за минулі роки з огляду на виявлені помилки у наданій органу соціального захисту населення медичній документації, на підставі якої таким органом здійснено відшкодування вартості послуг з реабілітації дитини з інвалідністю.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

Позовна вимога про стягнення з Мінсоцполітики моральної шкоди є похідною від вимог про зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок та забезпечити ОСОБА_2 реабілітаційними заходами додатково на суму 18000,00 грн, а тому у її задоволенні теж належить відмовити.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Водночас, суд звертає увагу позивача на наявність у нього права вимоги щодо відшкодування шкоди медичним закладом, яким допущені помилки при оформленні медичної документації для реабілітації дитини з інвалідністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений.

Відповідачі та треті особи доказів понесення судових витрат не надали.

Отже, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України, управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, Департамент соціального захисту населення Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Відокремлений підрозділ - Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №2 Комунального підприємства "Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради" про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба