Справа № 560/9124/22
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9124/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

01 травня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №41 від 30.05.2022 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати період роботи з 16.03.1993 по 14.12.2005 до спеціального стажу та призначити пенсію за вислугу років.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 23.05.2022 звернувся до ГУ ПФУ в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах відповідно до п. «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991.

Заяву розглядало Головне управління ПФУ у Волинській області, яке рішенням від 30.05.2022 №41 відмовило позивачеві у призначенні пенсії.

Причиною відмови зазначена відсутність необхідного спеціального стажу 12 років 6 місяців, що передбачений ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зокрема, не зарахований до спеціального стажу період роботи з 16.03.1993 по 14.12.2005 екскаваторником, оскільки ця посада не передбачена Списком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992.

Пільговий стаж позивача складає 11 років 9 місяців 26 днів.

Зі змісту трудової книжки позивача судом встановлено, що 16.03.1993 ОСОБА_1 був прийнятий по переводу екскаваторником Деражнянського лісопункту. З 10.05.1999 він працював екскаваторником Летичівського лісопункту.

Як вбачається зі змісту довідок Державного підприємства "Летичівське лісове господарство" від 23.05.2022 №427, 426 ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві "Летичівське лісове господарство" у період з 16.03.1993 по 10.05.1999 екскаваторником Деражнянського лісопункту, та з 10.05.1999 по 15.12.2005 екскаваторником Летичівського лісопункту. З 15.12.2005 по 23.05.2022 працював машиністом - кранівником, зайнятим на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах Летичівського лісопункту, а з 23.05.2022 - переведений сторожем Летичівського лісопункту.

У Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому 27.09.1990, зазначена посада машиніста-кранівника, зайнятого на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах. У той же час, посада "екскаваторника" вказаним Списком не передбачена.

Позивач посилається на те, що у довідці № 427 зазначається, що він виконував навантаження та розвантаженню лісоматеріалів на лісовозний транспорт на лісосіках, верхніх і проміжних складах зачищення лісосіки (характер виконуваних робіт), а отже робота аналогічна роботі машиніста-кранівника.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідачі протиправно не зарахували період його роботи з 16.03.1993 по 14.12.2005 на тій підставі, що посада екскаваторника не передбачена списком професій і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки посада, яку обіймав позивач, не була передбачена відповідним Списком, на підставі наданих ним довідок та за відсутності відповідної інформації у трудовій книжці у відповідача не було правових підстав для висновку про те, що у вказаний період позивач виконував роботу, яка за своїм характером та умовами могла бути прирівняна до роботи машиніста - кранівника, зайнятого на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

З огляду на це, суд вважає, що підстави для зарахування вказаного стажу роботи позивача до спеціального стажу на підставі вищезгаданих довідок відсутні, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняте правомірно.

Зважаючи на це, не підлягають задоволенню і вимоги щодо зобов`язання зарахувати стаж та призначити пенсію, керуючись наявними документами.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом «а» статті 2 Закону передбачено, що за цим Законом призначаються пенсії за вислугу років.

Відповідно до статті 100 вказаного Закону особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Згідно із пунктом «в» статті 55 Закону право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Статтею 62 Закону встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно із пунктом 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджений Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років..

Необхідною умовою для виникнення права на пенсійне забезпечення за вислугу років є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт, що передбачають пільгове призначення пенсії, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною посадою (професією).

У Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому 27.09.1990, зазначена посада машиніста-кранівника, зайнятого на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах. У той же час, посада "екскаваторника" вказаним Списком не передбачена.

Слід зазначити, що професії "машиніст-кранівник" та "екскаваторник" ототожнювати немає підстав, оскільки їм належать різні коди Класифікатора професій ДК003-95, затвердженого наказом Держстандарту України від 27.07.95 р. № 257, а також вони мають не тотожні кваліфікаційні характеристики та вимоги.

«Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв лісозаготівельних ділянок незалежно від їх відомчої підпорядкованості, зайнятих на лісозаготівлях, лісогосподарських роботах, підсочці лісу і лісосплаві, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років», затвердженим постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань і Секретаріату ВЦСПС від 27.09.1990 №384/18-22, посада екскаваторника не передбачена.

Позивачем не надано суду докази того, що виконувана ним протягом 1993-2005 років робота екскаваторника була тотожна роботі, яку виконував машиніст - кранівник, зайнятий на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах, у тому числі відповідні накази, кваліфікаційні характеристики або посадові інструкції працівників за обома згаданими професіями, порівняння яких дозволяло б встановити, що виконувана робота, її завдавання та характеристики дійсно є аналогічними. Таким чином, на підставі наданих доказів суд не може провести ототожнення роботи в межах цих професій, які хоч і можуть бути схожими за окремими характеристиками, однак відсутні належні докази, які дозволяють обґрунтовано провести відповідне порівняння.

Зважаючи на це, оскільки посада, яку обіймав позивач, не була передбачена відповідним Списком, на підставі наданих ним довідок та за відсутності відповідної інформації у трудовій книжці у відповідача не було правових підстав для висновку про те, що у вказаний період позивач виконував роботу, яка за своїм характером та умовами могла бути прирівняна до роботи машиніста - кранівника, зайнятого на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для зарахування вказаного стажу роботи позивача до спеціального стажу на підставі вищезгаданих довідок відсутні, відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняте правомірно. Зважаючи на це, не підлягають задоволенню і вимоги щодо зобов`язання зарахувати стаж та призначити пенсію, керуючись наявними документами.

Разом з тим, суд вірно звернув увагу позивача, що зазначене не позбавляє його права отримати додаткові документи, які належним чином підтвердять те, що виконувана ним у період 1993-2005 років робота екскаваторника була тотожна роботі, яку виконував машиніст - кранівник Летичівськово лісового господарства, зайнятий на лісосіках, лісонавантажувальних пунктах, верхніх і проміжних складах, або працівник цієї ж професії у будь-якому іншому лісогосподарському підприємстві.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги в оскаржуваній відповідачем частині, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2023 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.