Справа № 440/10783/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2023 року м. ПолтаваСправа №440/10783/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Лазебної А.В.,

представника позивача Косточки С.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Марсової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації, головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Людмили Білокіз, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Департаменту з питань реєстрації, головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , у якому просила:

визнати протиправною відмову головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_4 у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Департамент з питань реєстрації зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на протиправність відмови органу реєстрації у здійсненні реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , оскільки нею до заяви про реєстрацію долучено всі необхідні документи, передбачені Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), які підтверджують право на проживання (перебування) у житлі. Зазначила, що вимога про надання згоди на реєстрацію її місця проживання ОСОБА_5 є безпідставною, оскільки останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

2. Позиція відповідачів та третьої особи.

Відповідачі позов не визнали, у відзиві просили відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 25-26, 29-31/. Свою позицію мотивували посиланням на те, що позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання на підставі підпунктів 2, 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником нерухомого майна у будинку АДРЕСА_1 , окрім інших, є ОСОБА_5 , однак до заяви не додано згоду співвласника на реєстрацію місця проживання.

Третя особа ОСОБА_3 надав до суду письмові пояснення /а.с. 47/, у яких зазначив, що він є власником 7/27 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_2 є його дружиною та фактично проживає з ним у згаданому житловому будинку. Звертав увагу на те, що 2/27 частки житлового будинку належали ОСОБА_5 , який був його дідом, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що виключає можливість отримання його згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_5 спадщина на 2/27 житлового будинку не оформлена, орган місцевого самоврядування не приймав рішення про визнання спадщини відумерлою. З урахуванням наведеного, просив задовольнити позовні вимоги.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 02.03.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду до суті.

У судовому засіданні 14.03.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а відповідач та представник співвідповідача наполягали на відмові у задоволенні позовних вимог.

Обставини справи

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 /а.с. 5-6/.

Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 /а.с. 11/.

ОСОБА_3 є співвласником 7/27 житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджено копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 12-13/.

Іншими співвласниками житлового будинку зазначені: ОСОБА_6 (17/175 частки), ОСОБА_5 (2/27 частки власності), ОСОБА_7 (4/25 частки), ОСОБА_8 (7/25 частки).

21.10.2022 ОСОБА_2 звернулась до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) /а.с. 61/.

У заяві гр. ОСОБА_7 , власник 4/25 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , надала згоду на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 /а.с. 61, зі звороту/.

До заяви додано копії договору дарування частини будинку від 12.11.1999, паспорту громадянина України ОСОБА_7 , засвідчені нотаріусом заяви гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 про надання згоди на реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 у житловому будинку, квитанцію про сплату адміністративного збору /а.с. 63-70/.

24.10.2022 орган реєстрації відмовив у реєстрації місця проживання (перебування) на підставі підпунктів 2, 3 пункту 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265: відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям, зазначеним у поданих особою документах або даних; особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості /а.с. 61-62/.

Не погодившись з відмовою у реєстрації місця проживання, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 11.12.2003 №1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" (надалі - Закон №1382-IV) відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до статті 2 Закону №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

У статті 3 Закону №1382-IV визначено, що місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

01.12.2021 набув чинності Закон України від 05.11.2021 №1871-IX "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (далі - Закон №1871-IX), яким урегульовані відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

За змістом статті 2 Закону №1871-IX декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади; реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Згідно зі статтею 3 Закону №1871-IX декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: 1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; 2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; 3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

У силу частини шостої статті 5 Закону №1871-IX реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

За змістом статті 9 Закону №1871-IX у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України /частина перша/.

До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються: 1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; (...); 3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України); (...) /частина друга/.

У разі відсутності документів, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла /абзац перший частини третьої/.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання (перебування) подання особою відомостей та/або документів, не передбачених цим Законом /частина сьома/.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону №1871-IX особа, яка декларує або реєструє своє місце проживання (перебування) у житлі, яке не є власністю (співвласністю) такої особи, та за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в цьому житлі, під час подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) або декларації про місце проживання надає згоду власника (співвласників) житла чи уповноваженої особи житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У силу пунктів 2, 3 частини першої статті 12 Закону №1871-IX орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо: відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям у поданих особою документах або даних; особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі.

Так само, пунктом 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 (надалі - Порядок), для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), уповноважена особа житла або уповноважена особа спеціалізованої соціальної установи, закладу для бездомних осіб, іншого надавача соціальних послуг з проживанням подає: 1) заяву за формою згідно з додатками 2, 3 і 8; 2) паспортний документ особи або довідку про звернення за захистом в Україні (для осіб, які реєструють місце перебування); (...) 5) документи, що підтверджують: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, наймача та членів його сім`ї, уповноваженої особи житла (зазначені документи та згода не вимагаються під час реєстрації місця проживання (перебування) малолітніх та неповнолітніх дітей за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або законних представників (представників), або одного з них; (...).

А відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 87 Порядку, орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли: відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям, зазначеним у поданих особою документах або даних; особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується правомірності відмови органу реєстрації в реєстрації місця проживання позивача з огляду на не надання нею разом із заявою про реєстрацію згоди співвласника житла та документів про право власності на 2/27 житлового будинку.

Так, мотивуючи правомірність відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відповідачі зазначили, що за відомостями Державного реєстру прав на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві спільної часткової власності за декількома співвласниками, однак разом із заявою від 21.10.2022 позивач не надала органу реєстрації згоду ОСОБА_5 на реєстрацію її місця проживання у житловому будинку та/або документи про право власності на 2/27 житлового будинку.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, на підставі системного аналізу наведених вище положень частини другої статті 9, частини першої статті 11 Закону №1871-IX, підпункту 5 пункту 35 Порядку, зазначає, що від особи вимагається надання разом із заявою про реєстрацію місця проживання документів, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі.

У разі відсутності в особи правовстановлюючих документів згадані вище нормативно-правові акти вимагають від особи надання органу реєстрації згоди власника (співвласників) житла на реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла.

У спірних відносинах ОСОБА_2 не є власником (співвласником) житлового будинку АДРЕСА_1 чи його частини.

Натомість, позивач разом із заявою від 21.10.2022 надала органу реєстрації згоду співвласників житлового будинку: ОСОБА_7 (зазначена у заяві - а.с. 61, зі звороту), ОСОБА_6 /а.с. 68/, ОСОБА_3 /а.с. 67/, ОСОБА_8 /а.с. 69/.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с. 73-74/ слідує, що до Реєстру 06.06.2008 внесений архівний запис про належність 2/27 житлового будинку на праві приватної спільної часткової власності гр. ОСОБА_5 .

Разом з цим, як пояснив представник позивача, ОСОБА_5 був дідом чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть /а.с. 14/.

Вищезгадана частка житлового будинку ніким не успадкована, спадщина відумерлою не визнана.

З урахуванням наведеного, суд звертає увагу на те, що вимога про надання особою, яка є власником (співвласником) житла, дозволу на реєстрацію місця проживання особи стосується права користування майном.

Так, згідно з частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Правомочність володіння слід розуміти як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно.

Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

Водночас, у спірних відносинах вимога органу реєстрації про надання згоди ОСОБА_5 на реєстрацію місця проживання позивача у житловому будинку АДРЕСА_1 є безпідставною, адже згаданий громадянин помер, що виключає не лише можливість, а й доцільність отримання такої згоди.

Тож, таку вимогу органу реєстрації слід розцінювати як надмірний формалізм.

При цьому суд зауважує, що ні Закон №1871-IX, ані Порядок не містять положень, які б урегульовували питання реєстрації місця проживання особи у житлі, один із співвласників якого на дату реєстрації помер.

Проте, така законодавча прогалина, на переконання суду, не може бути визнана обґрунтованою підставою для відмови особі у реєстрації її місця проживання.

У спірних відносинах орган реєстрації не встановив, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 може порушити права та законні інтереси третіх осіб, адже сам по собі факт реєстрації не зумовлює виникнення у особи права власності та таке житло.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що наявність згоди усіх чотирьох фактичних співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 (гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ), є достатньою підставою для реєстрації місця проживання позивача за вказаною вище адресою.

Доводи відповідача про ненадання разом із заявою від 21.10.2022 документів про право власності на житло ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 суд визнає безпідставними, адже Порядок не вимагає подання таких документів органу реєстрації.

Натомість, відповідні відомості орган реєстрації встановлює за допомогою даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, відповідно до пункту 41 Порядку посадова особа органу реєстрації з метою перевірки належності особі, що подала заяву для реєстрації місця проживання (перебування), відповідного житла на праві власності чи належності власнику (співвласникам), що надали згоду особі для реєстрації місця проживання (перебування), відповідного житла на праві власності, а також з метою перевірки перебування такого житла в іпотеці або довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань використовує відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Офіційний вісник України, 2016 р., № 2, ст. 108; 2018 р., № 52, ст. 1827).

Обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача суд враховує, що дії є активною формою поведінки суб`єкта владних повноважень, які виражаються у прийнятті рішень або інших активних формах здійснення наданих повноважень, з урахуванням чого в подальшому виникає публічно-правовий спір.

У спірних відносинах позивач звернувся до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання, за результатами якої орган реєстрації надав відмову.

Тож, відповідач вчинив дії щодо відмови у реєстрації місця проживання позивача, які за вищевикладених обставин належить визнати протиправними, зобов`язавши Департамент з питань реєстрації зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача відповідає завданням адміністративного судочинства та гарантує, що спір буде вирішений по суті остаточно.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 повністю.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 17, у т.ч. зі звороту/.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на задоволення позовних вимог ОСОБА_2 повністю, понесені нею судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту з питань реєстрації.

Також представник позивача заявив клопотання про відшкодування витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн /а.с. 35-36/.

На підтвердження понесення цих витрат представник позивача надав копії: договору від 28.11.2022 №28/11 про надання правничої допомоги, звіту, квитанції /а.с. 37-40/.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Дослідивши надані представником позивача копії документів, суд дійшов висновку, що ними у повній мірі підтверджено факт надання адвокатом Косточкою С.О. професійної правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 , що полягала у написанні позовної заяви, юридичному супроводі справи в суді першої інстанції.

Визначена позивачем та адвокатом вартість послуг у розмірі 2500,00 грн є співмірною складності справи та підтверджена належними доказами.

При цьому суд зауважує, що відповідачі не надали заяв про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, а у ході розгляду справи не спростували, що відповідні витрати не пов`язані з розглядом справи, є завищеними тощо.

Суд також враховує, що відсутність на дату розгляду справи доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не є підставою для відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.

Отож, понесені ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн на підставі частини першої статті 139 КАС України належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту з питань реєстрації.

Відповідачі та третя особа доказів понесення судових витрат суду не надали.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Департаменту з питань реєстрації, головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Людмили Білокіз, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії головного спеціаліста відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_4 щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент з питань реєстрації зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту з питань реєстрації на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) та 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

1) головний спеціаліст відділу ведення реєстру територіальної громади управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації ОСОБА_9 (вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000);

2) Департамент з питань реєстрації (унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 43156341; вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000).

Третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга в електронній формі подається через Електронний кабінет користувача підсистеми "Електронний суд" безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, а у паперовій формі через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.03.2023.

Суддя О.О. Кукоба