Справа № 600/97/23-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/97/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького міського територіального центру комплектування і соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

I. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Чернівецького міського територіального центру комплектування і соціальної підтримки (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Головна, 119, м. Чернівці, 58001, ) щодо призову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на військову службу під час мобілізації;

- зобов`язати Чернівецький міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Головна, 119, м. Чернівці, 58001, ) визнати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що не підлягає призову на військову службу при мобілізації під час воєнного стану, оскільки самостійно виховує дитину віком до 18 років.

1.2. Ухвалою суду від 11.01.2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

1.3. Ухвалою суду від 11.01.2023 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Чернівецькому міському територіальному центру комплектування і соціальної підтримки в особі його посадових осіб вчиняти дії щодо переміщення ОСОБА_1 до військової частини з метою проходження військової служби в Збройних Силах України до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №600/97/23-а.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. Згідно поданої до суду позовної заяви позиція позивача обґрунтовується наступним.

2.2. Так позивач зазначає, що він має статус внутрішньо-переміщеної особи, що підтверджується Довідкою №7726- від 21 грудня 2022 року. Відповідно до Довідки замість військового квитка № НОМЕР_2 від 28 грудня 2007 року призовною комісією при Севастопольському ОМВК визнаний непридатним до військової служби.

2.3. Вказує, що з 10 травня 2014 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_3 від 13 липня 2019 року.

2.4. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у справі №761/12923/22, яке набрало законної сили 06 січня 2023 року, шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано. За згодою з матір`ю спільна дитина залишилася на утриманні позивача.

2.5. З 16 грудня 2022 року мати дитини, ОСОБА_2 , виїхала на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 .

2.6. Таким чином, побачення ОСОБА_3 з матір`ю неможливе, так як остання перебуває за кордоном, тобто жодна форма участі матері у вихованні дитини неможлива. Незважаючи на те, що мати жива та не позбавлена батьківських прав, участі у вихованні дитини не приймає.

2.7. Вказує, що у зв`язку з постійними масованими ракетними обстрілами, особливо на території східної, центральної та південної України, він з метою збереження фізичного та психічного здоров`я своєї неповнолітньої доньки був змушений змінити місце проживання та переїхати у більш віддалене від території бойових дій місто Чернівці, де йому та його доньці ОСОБА_3 було надано статус внутрішньо-переміщених осіб та 21 грудня 2022 року видано довідки про взяття на облік ВПО від 21.12.2022 року №7726- та №7726-.

2.8. На виконання вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач мав намір у семиденний строк після зміни місця проживання прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за новим місцем проживання для взяття на військовий облік. Проте, вже 20 грудня 2022 року, ще до отримання ним довідки про взяття на облік ВПО, працівники поліції та військовослужбовці у місцях загального користування міста Чернівці вручили йому, ОСОБА_1 , повістку, після чого у примусовому порядку відвезли на проходження військово-лікарської експертизи. Медичне обстеження було проведено поверхнево та необ`єктивно, з метою приховати реальну наявність у нього деяких хвороб.

2.9. Позивач стверджує, що як наслідок, незважаючи на те, що він самостійно виховує дитину віком до 18 років, а також навмисно не помічаючи незадовільний для проходження військової служби стан здоров`я, йому, ОСОБА_1 , була вручена повістка на відправку на 9 годину 12.01.2023 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 .

2.10. Зазначає, що 23 грудня 2022 року ним, ОСОБА_1 , було направлено до Чернівецького МТЦК та СП звернення з проханням, серед іншого, забезпечити надання Позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі фактичного самостійного виховання Позивачем дитини віком до 18 років - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вжити заходів щодо внесення відповідних відомостей в особову справу Позивача щодо самостійного виховання дитини віком до 18 років ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане звернення було вручено відповідачу 27 грудня 2022 року, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, станом на 09 січня 2023 року жодних дій з боку ІНФОРМАЦІЯ_2 , спрямованих на вирішення питань, зазначених у зверненні, вчинено не було, відповідь відповідача на вищевказане звернення отримано не було.

2.11. З огляду на вищевикладені обставини, дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, визнання ОСОБА_1 за результатом проведення військово-лікарської експертизи придатним до військової служби, а також невизнання його таким, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації підлягають визнанню протиправними. Відтак, існує необхідність у зобов`язанні ІНФОРМАЦІЯ_2 оформити (надати) позивачу відстрочку від призову на військову службу, у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років.

Позиція відповідача

2.12. До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

2.13. Так, представник відповідача зазначає, що згідно абзацу 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

2.14. Факт самостійного виховання дитини ОСОБА_1 вважає доведеним на підставі наданих ним з позовною заявою документів, а саме свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 13.07.2019, рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 06.12.2022 про розірвання шлюбу та довідки про взяття на облік ВПО від 21.12.2022.

2.15. Чернівецький МТЦК та СП дані документи не вважає підставою для підтвердження факту самостійного виховання дитини, який би надавав право на відстрочку по мобілізації, згідно абзацу 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

2.16. Звертає увагу на відсутність будь-яких документів, які б вказували на те, що мати дитини, ОСОБА_5 , позбавлена батьківських прав. Позивач стверджує, що мати його дитини ОСОБА_2 нібито 16.12.2022 року виїхала на постійне місце проживання за кордон, посилаючись на відмітку в фотокопії її паспорту наявну в матеріалах справи. Однак, інформація яка б могла підтвердити плани ОСОБА_2 на постійне проживання за кордоном - відсутня. Враховуючи, твердження позивача про перетин дружиною кордону копія зроблена не з оригіналу документу. Тому, копія паспорту належним чином не завірена, не є належним доказом і не може бути прийнята судом до уваги.

2.17. На підставі вищесказаного та беручи до уваги всі документи надані ОСОБА_1 і його готовність самостійно приймати участь у вихованні і утриманні дитини, з моменту настання бажання отримання права на відстрочку по мобілізації згідно абзацу 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не відміняють того факту, що права та обов`язки обох батьків у вихованні дитини рівні незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, або не проживають разом.

2.18. В тому випадку, якщо матір відмовляється здійснювати догляд за своєю дитиною, залишає її в небезпечній ситуації, де ведуться бойові дії, то є підстави для позивача повідомити відповідні органи про вчинення такого порушення з метою притягнення до відповідальності або примушенні її виконувати свої обов`язки передбачені законом.

2.19. Вказує, що на даний момент у позивача підстав для отримання відстрочки по мобілізації у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років немає, а тому він підлягає мобілізації.

2.20. Таким чином, ОСОБА_2 , як мати, повинна відповідно до закону займатись вихованням і утримуванням дитини, а у позивача права на відстрочку згідно абзацу 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» немає, є обов`язок захищати Вітчизну згідно ст. 65 Конституції України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Ленінським РВ УМВС України в місті Севастополі 06.04.2001 року.

3.2. Відповідно до Довідки замість військового квитка № НОМЕР_2 від 28 грудня 2007 року призовною комісією при Севастопольському ОМВК визнаний непридатним до військової служби.

3.3. Згідно доводів позивач, з 10.05.2014 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_3 від 13.07.2019 року.

3.4. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 року у справі №761/12923/22 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 10.05.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 485 розірвано.

3.5. Згідно довідок №7726- та №7726- від 21.12.2022 року позивач, ОСОБА_1 , та його донька, ОСОБА_3 , мають статус внутрішньо-переміщеної особи та фактичне місце проживання/перебування визначено за адресою АДРЕСА_3 .

3.6. Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , було направлено до Чернівецького МТЦК та СП звернення від 23.12.2022 року з проханням, серед іншого, забезпечити надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі фактичного самостійного виховання дитини віком до 18 років - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вжити заходів щодо внесення відповідних відомостей в його особову справу щодо самостійного виховання дитини віком до 18 років - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дане звернення було вручено відповідачу 27.12.2022 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, доказів того, що таке звернення було відповідачем розглянуто суду надано не було.

3.7. Попри це, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вручено повістку на відправку за підписом начальника Чернівецького МТЦК та СП ОСОБА_4 , згідно якої ОСОБА_1 призивається у ЗСУ та наказано ОСОБА_1 12.01.2023 року з`явитися за адресою АДРЕСА_4 .

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

4.2. Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

4.3. Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

4.4. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі Указ №69/2022). Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

4.5. Статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що:

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

- особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

4.6. Статтею 23 Закону №3543-XII визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та на особливий період.

4.7. Так, згідно абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є дії Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.

5.2. Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет правомірності таких дій відповідача, оцінивши їх через призму верховенства права та критеріїв законності дій та рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

5.3. При цьому суд наголошує, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.

Щодо суті спору

5.4. Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 року у справі №761/12923/22 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 10.05.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 485, розірвано.

5.5. Від шлюбу позивач неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві серії НОМЕР_3 від 13.07.2019 року.

5.6. Відтак позиція позивача у цій справі полягає у тому, що його дитина ОСОБА_3 потребує постійної уваги, догляду та виховання, будь-яких близьких родичів поруч немає, а він є єдиною особою, у кого є можливість та бажання утримувати та виховувати неповнолітню доньку - ОСОБА_3 . Відтак вважає, що є особою, яка не підлягає призову під час мобілізації на підставі статті 23 Закону №3543-XII.

5.7. Натомість, доводи представника відповідача полягають у тому, що надані позивачем документи, а саме свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 13.07.2019 року, рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 06.12.2022 року про розірвання шлюбу та довідки про взяття на облік ВПО від 21.12.2022 року, не є підставою для підтвердження факту самостійного виховання дитини, який би надавав право на відстрочку по мобілізації, згідно абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.

5.8. Надаючи оцінку доводам сторін, суд звертає увагу на безпосередньому формулюванні абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, а саме на тому, що для визнання осіб такими, що не підлягає призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки мають самостійно виховувати дитину (дітей) віком до 18 років.

Тобто, підтвердженим має бути факт самостійного виховування дитини (дітей) віком до 18 років.

5.9. Дійсно, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2022 року у справі №761/12923/22 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено; шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 10.05.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 485, розірвано.

5.10. Водночас, Шевченківським районним судом м. Києва у даному рішенні не визначено того, що виховання дитини ОСОБА_3 покладено виключено на батька ОСОБА_1 .

5.11. Доводи позивача про те, що з 16.12.2022 року мати дитини ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, а тому жодна форма участі матері у вихованні дитини неможлива, участі у вихованні дитини не приймає, не підтверджують юридичного факту покладення на позивача обов`язку виключно самостійного виховування дитини ОСОБА_3 .

5.12. При цьому, самим же позивачем суду повідомлено про те, що для встановлення юридичного факту самостійного виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва. Зокрема вказує, що 04 січня 2023 року ним поштовим відправленням №730 направлено до Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком та відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав у зв`язку із самостійним вихованням дитини батьком без участі матері. Станом на 26.01.2023 року даній справі присвоєно №761/2551/23, провадження у даній справі не відкрито, позовна заява не залишена без руху та не повернута позивачу. Відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб-порталі Судової влади стадія розгляду справи «Призначено склад суду».

5.13. Судом згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень дійсно встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2023 року відкрито провадження у справі №761/2551/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини разом з батьком; відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. Водночас жодного кінцевого судового рішення у справі №761/2551/23 не ухвалено.

5.14. Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами представника відповідача у тій частині, що надані позивачем документи, а саме свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 13.07.2019 року, рішення Шевченківського районного суду м. Київ від 06.12.2022 року про розірвання шлюбу та довідки про взяття на облік ВПО від 21.12.2022 року, не є підставою для підтвердження факту самостійного виховання дитини, який би надавав право на відстрочку по мобілізації згідно абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.

5.15. Натомість доводи позивача про те, що він особою, яка не підлягає призову під час мобілізації на підставі абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, суд вважає безпідставними.

5.16. Суд наголошує, що ні станом на час вручення позивачу повістки на відправку, ні станом на час розгляду цієї справи у суді, у позивача відсутнє документальне підтвердження юридичного факту самостійного виховання дитини, який би надавав право на відстрочку по мобілізаці, згідно абзацу 5 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII.

5.17. Стосовно доводів позивача щодо протиправності дій відповідача в частині його призову на військову службу через те, що медичне обстеження було проведено поверхнево та необ`єктивно, з метою приховати реальну наявність у нього деяких хвороб, то суд звертає увагу на те, що позивачем у цій справі не викладено вимог щодо оскарження висновку ВЛК про придатність його до військової служби.

5.18. Однак, суд все ж наголошує, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що не придатний до військової служби.

5.19. Більше того, у разі наявності сумніву щодо правильності висновку ВЛК щодо придатності до військової служби, або ж незгоди призовника з таким рішенням, позивач мав право звернутись до Центральної ВЛК для перегляду відповідного висновку або до суду. Водночас, до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби. Право ж на винесення остаточного рішення щодо встановлення діагнозу та визначення ступеню придатності до військової служби залишається саме за Центральною ВЛК.

5.20. Аналогічні позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18 та від 30 листопада 2021 року у справі №826/17175/18, а тому суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України застосовує їх до спірних правовідносин.

5.21. В межах розгляду цієї справи судом не встановлено, що позивачем вчинялися дії щодо оскарження висновку про придатність його до військової служби до вищестоящих ВЛК або ж до суду, а тому його доводи у цій частин, суд також вважає безпідставними.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

6.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

6.3. Відповідачами доведено суду правомірність своїх дій щодо призову позивача на військову службу, натоміть позивачем не доведеного наявності підстав для визнання його особою, яка не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а тому у задоволенні цього позову необхідно відмовити у повному обсязі.

6.4. Суд також зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд не присуджує та не стягує у цій справі судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецького міського територіального центру комплектування і соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити у повному обсязі.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Чернівецький міський територіальний центр комплектування і соціальної підтримки (м. Чернівці, вул. Головна, буд. 119, ).

Суддя О.В. Анісімов