Справа № 360/97/23
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 травня 2023 року м. ДніпроСправа № 360/97/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі відповідач, ГУНП в Луганській області), з такими вимогами:

- визнати протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 рік, у загальній кількості 30 (тридцять) календарних днів та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 та 2020 роки, у загальній кількості 28 (двадцять вісім) календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 03.03.2020;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2017 рік, у загальній кількості 30 (тридцять) календарних днів та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 та 2020 роки, у загальній кількості 28 (двадцять вісім) календарних днів, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 03.03.2020.

Ухвалою суду від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення її недоліків та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.03.2023 від представника відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 2365/2023 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначив, що позивач у позові посилається на те, що компенсація за дні невикористаної відпустки відноситься до складової грошового забезпечення а тому згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду про стягнення заробітної плати необмежений у часі. У рішенні від 03.10.1997 року № 4-зп Конституційний Суд України надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori «наступний закон скасовує попередній». На підставі аналізу наведеного вище рішення Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно- правового акта у час, доцільно зробити висновок про те, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

На думку представника відповідача, Законом України №2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати. Таким чином, починаючи з 19.07.2022, у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення), у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Представник відповідача вважає, що посилання ОСОБА_1 на редакцію ст. 233 КЗпП України, яка втратила чинність у зв`язку з набранням чинності Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX необґрунтованим.

21.03.2023 від позивача на адресу суду за вхідним реєстраційним номером 2452/2023 надійшли заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду.

Посилається на те, що згідно із наказом відповідача (по особовому складу) від 24.02.2020 № 167 о/с його було звільнено 03.03.2020 зі служби в поліції за власним бажанням.

Докази щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2017 рік, а саме за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 28 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій матеріали адміністративної справи не містять. Докази вручення письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні також відсутні.

На думку позивача, відлік строку на звернення до суду не розпочато.

22.03.2023 представником до відділу діловодства та обліку звернень громадян за вхідним реєстраційним номером 2519/2023 було надано заперечення на відповідь на відзив.

Як на підставу свої заперечень послався на те, що позивачу з 03.03.2020 (день звільнення) достеменно було відома про суми компенсації за відпустку, так як вказане зазначається в наказі про звільнення. Вказана норма закріплена в наказі МВС України від 23.11.2016 № 1235, яким затверджено «Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції». Абзацом 2 п. 10 розділу III, вищезазначеного наказу визначено, що в наказі про звільнення, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

Вважає, що таким чином, зазначаючи вказані обставини, позивач намагається ввести суд в оману, та будь-яким чином виправдати, порушення процесуальних строків звернення до суду. Тримісячний строк звернення позивача із заявою до суду має обчислюватись з 19.07.2022 (з дати набрання чинності Законом України № 2352-IX) і закінчуватися 20.10.2022.

Розглянувши вказане клопотання, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частин 1-2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

При цьому слід зазначити, що оскільки частиною 5 статті 122 КАС України визначений строк звернення до суду, зокрема, з питань проходження публічної служби, то відсутня потреба у застосуванні аналогії закону до спірних правовідносин.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 11.02.2021 року у справі № 240/532/20, якою відступлено від раніше сформованих висновків Верховного Суду щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні публічно правового спору.

Як вказує відповідач, наявність у позивача витягу з наказу ГУНП в Луганській області від 24.02.2020 № 167 о/с про звільнення зі служби в поліції підтверджує той факт, що ОСОБА_1 ще 03.03.2020 належним чином був обізнаний про те, що відповідачем йому не нарахована компенсація за дні невикористаної відпустки. Платіжним дорученням від 10.03.2020 № 831 позивачу 11.03.2020 було проведено остаточний розрахунок по грошовому забезпеченню за березень 2020 на загальну суму 4537,51 грн.

Таким чином відповідач вважає, що позивач починаючи з березня 2020 року був обізнаний про невиплату йому компенсації за дні невикористаних відпусток при звільненні.

Позов надійшов до суду 07.02.2023, тобто, більше ніж через місяць з часу виникнення спірних правовідносин, відтак, позовна заява, на думку відповідача, підлягає залишенню без розгляду.

Так, статтею 122 КАС України визначено, що:

- позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (частина перша);

- для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга);

- для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята).

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Встановлюючи своєчасність розрахунку з позивачем при звільненні, суд зазначає, що позивача звільнено наказом відповідача від 24.02.2020 № 167 о/с, відповідно до якого зазначено, зокрема "…відрахувавши з грошового забезпечення кошти за 25 діб щорічної основної оплачуваної відпустки, встановивши відсоток премії за березень 2020 року 89,91%».

Тобто, вказаним наказом було визначено інформацію лише щодо відрахування грошового забезпечення. Інформація щодо відпусток в наказі про звільнення відсутня.

Також, з матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням від 10.03.2020 № 831 позивачу 11.03.2020 було проведено остаточний розрахунок по грошовому забезпеченню за березень 2020 на загальну суму 4537,51 грн.

Згідно з вимогами статті 2 Закону України "Про оплату праці" в структуру заробітної плати входять:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з частиною першою статті 94 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (частина друга статті 94 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію").

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

В аспекті спірних правовідносин можна дійти висновку, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій входить до структури заробітної плати.

Водночас, частинами першою та другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) в редакції чинній до 19.07.2022 було визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до Кодексу законів про працю України, а саме назву та частини першу і другу статті 233 викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, норма щодо права звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком з 19.07.2022 втратила чинність.

Позивач у даній справі звернувся до суду за захистом свого права на належне грошове забезпечення (оплату праці). Позивачем не оскаржуються умови проходження публічної служби або звільнення з неї.

При цьому, частиною п`ятою статі 122 КАС України не визначений місячний строк звернення до адміністративного суду відносно спорів щодо грошового забезпечення або оплати праці за час проходження публічної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати довідки щодо грошового забезпечення, оскільки в наказі про звільнення відсутня інформація щодо грошової компенсації чергової відпустки та додаткової відпустки.

На вищевказану заяву відповідачем надано відповіді від 26.12.2022 №3891/111/19/05-2022 разом із довідками щодо грошового забезпечення.

Суд звертає увагу, що 05.01.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпусток.

Відповіддю від 26.01.2023 №84/111/22-2023 відповідач повідомив позивача що підстави для нарахування та виплати компенсації чергової відпустки за 2017 рік та додаткових відпустки як учаснику бойових дій за 2018 та 2020 роки відсутні.

Отже, тримісячний строк звернення до суду слід рахувати з 26.01.2023.

Водночас звернувшись до суду з позовом 07.02.2023, позивачем строк звернення до суду не пропущено.

Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 11 лютого 2021 року в справі 240/532/20 відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року (справа № 806/2164/16), від 11 лютого 2020 (справа № 420/2934/19), від 13 березня 2019 року (справа № 813/1001/17), одночасно погодилась з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року (справа № 815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа № 620/1982/19).

Однак предметом спору в даній справі є правомірність невиплати відповідачем грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки, тому викладений у постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 240/532/20 правовий висновок Верховного Суду є незастосовним до спірних правовідносин, які є відмінними від тих, що перебували на розгляді Верховного Суду у вказаній справі.

За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Є.О. Кисельова