Справа № 160/1376/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2023 року Справа № 160/1376/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язати вчинити певні дії, -
26.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), в якому з урахуванням уточнень від 14.02.2023, позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати при призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , до страхового стажу періоди роботи, які зазначені в трудовій книжці від 05.10.1979 року, а саме:
- з 05.05.1979 року по 05.10.1979 року в радгоспі «Шахтар» на посаді сезонного робітника відділення №3;
- з 05.10.1979 року по 10.03.1980 року в радгоспі «Шахтар» на посаді робітника тракторно-польової бригади відділення №3 (з врахуванням 4-х місячних курсів трактористів-машиністів при радгоспі з відривом від виробництва);
- з 10.03.1980 року по 07.09.1982 року в радгоспі «Шахтар» на посаді тракториста відділення №3;
- з 09.11.1982 року по 24.11.1982 року в радгоспі «Шахтар» на посаді підмінного тракториста відділу №3;
- з 24.11.1982 року по 05.11.1984 року служба в лавах Радянської армії;
- з 02.02.1985 року по 08.01.1987 року в радгоспі «Шахтар» на посаді робітника будівельної бригади відділення №3;
- з 17.02.1987 року по 21.05.1993 року в Шахтобудівельному управлінні №15 тресту «Донецькшахтобуд» на посаді учень муляра;
- з 01.06.1993 року по 15.07.1996 року в Агропромислово-будівельному кооперативі «Віхрь» на посаді муляра;
- з 05.12.1996 року по 05.07.1997 року, у зв`язку з отриманням допомоги по безробіттю;
- з 26.08.1997 року по 11.11.1997 року в Малому підприємстві «Монтажник» на посаді муляра;
- з 01.07.1998 року по 20.07.1998 року в Державній Холдинговій компанії «Донвугілля» Шахта «Південнодонбаська» №3 на посаді муляра 5 розряду;
- з 21.07.1998 року по 14.09.1999 року в ТОВ «БМУ Укрспецшахтобуд» на посаді муляра 5 розряду;
- з 22.09.1999 року по 29.06.2000 року, у зв`язку з отриманням допомоги по безробіттю;
- з 06.07.2000 року по 27.08.2003 року в ТОВ «БМУ Укрспецшахтобуд» на посаді муляра 5 розряду;
- з 05.05.2004 року по 12.07.2006 року у ФОП ОСОБА_2 на посаді зварювача;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , від 21.10.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, призначивши пенсію з 18 листопада 2022 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
14.02.2023 представником позивача адвокатом Стасюком В.О. подано до суду заяву про усунення недоліків, до якої долучено позовну заяву, уточнену щодо складу відповідачів та щодо позовних вимог. В уточненій позовній заяві відповідачем-2 визначено - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 позовну заяву (уточнену) прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1376/23; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Цією ж ухвалою суду було витребувано у відповідача-1 засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); у відповідача-2 - докази з їх документальним підтвердженням на обґрунтування підстав прийняття рішення, що оскаржується.
У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції, копія ухвали від 17.02.2023 була направлена сторонам засобами електронного зв`язку та доставлена, про що свідчить довідка про доставку електронного листа. Також, копія ухвали разом із копією позовної заяви (уточненої) з додатками у паперовому вигляді вручено відповідачу-127.02.2023, згідно із розпискою, що міститься в матеріалах справи.
20.03.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити в задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції відповідач-1 зазначає про відсутність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити певні дії, оскільки заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не розглядалася та не вчинялося будь-яких дій або бездіяльності щодо позивача. Крім того, проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактор є визначення органу, яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у цій справі та стало підставою для звернення з позовом до суду. Додатково звернув увагу, що позивач обліковується на платформі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за місцем реєстрації, а отже Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області тільки прийнято заяву та документи позивача відповідно положень Порядку № 22-1. Враховуючи викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вважає, що не може бути належним відповідачем у даній справі.
До відзиву відповідачем-1 долучено витребувані докази.
20.03.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшло клопотання про заміну відповідача у справі №160/1376/23 з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
22.03.2023 через підсистему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх необґрунтованість. Відповідач зазначає, що спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Вік позивача на дату звернення становить 59 років 11 місяців 4 дні. Страховий стаж позивача становив 20 років 2 місяців 19 днів. За періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку, страховий стаж обчислюється в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, на підставі документів про стаж, визначених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637: трудової книжки, диплома про освіту за денною формою, військового квитка тощо. Ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях до 29.07.1993 здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, а з 29.07.1993 відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується уповноваженим органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Враховуючи викладене, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи відображені в трудовій книжці позивача від 05.10.1979, оскільки на титульній сторінці виправлено дату народження. Таким чином, відповідач-2 вважає, що рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком через прийнято правомірно та для зарахування періодів роботи зазначених в трудовій книжці позивачу необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких позивач працював на підставі первинних документів за час виконання роботи або підтвердити належність трудової книжки в судовому порядку.
24.03.2023 на адресу суду від представника позивача адвоката Стасюк В.О. надійшло клопотання, в якому просив відмовити у задоволені клопотання відповідача-1 про заміну відповідача у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про заміну відповідача у справі.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 09.12.1996 Вугледарським МВ УМВС України в Донецькій області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
21.10.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (Відділ обслуговування громадян №5 (сервісний центр)) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка зареєстрована за вх.№3880.
Згідно з розпискою-повідомленням до заяви від 21.10.2022за вх.№3880 долучено копії: довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорту серії НОМЕР_2 , військового квитка серії НОМЕР_3 , свідоцтва про народження та трудової книжки від 05.10.1979.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 26.10.2022 № 76 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Означене рішення від 26.10.2022 № 76 обґрунтоване наступним.

Вік заявника 59 років 11 місяців 4 дні. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж особи становить 20 років 2 місяців 19 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи, відображені в трудовій книжці від 05.10.1979, оскільки на титульній сторінці виправлено дату народження. Для зарахування періодів роботи зазначених в трудовій книжці необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами на підставі первинних документів за час виконання роботи або підтвердити належність трудової книжки в судовому порядку. Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 29 років.

Копію рішення від 26.10.2022 № 76 направлено позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням від 27.10.2022

Відповідно до роздруківки розрахунку стажу з урахуванням перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 67 страховий стаж позивача станом на дату 21.10.2022 становить 20 років 02 місяці 19 днів, до якого зараховано наступні періоди:

з24.11.1982 по 03.11.1984 - військова служба строкова 01 рік 11 місяців 10 днів;

з 01.02.1999 по 31.07.1999 - _________ -0 років 6 місяців 0 днів;

з 01.09.1999 по 14.09.1999 - _________ -0 років 0 місяців 14 днів;

з 06.07.2000 по 27.08.2003 - _________ - 3 роки 01 місяць 22 дні;

з 07.05.2004 по 05.07.2006 - _________ - 02 роки 02 місяці 28 днів;

з 18.07.2006 по 31.01.2009 - _________ - 02 роки 06 місяців 29 днів;

з 01.05.2010 по 30.06.2014 - _________ - 04 роки 0 місяців 13 днів;

з 01.01.2015 по 26.01.2015 - _________ - 0 років 01 місяць 0 днів;

з 27.07.2015 по 29.04.2016 - _________ - 0 років 09 місяців 08 днів;

з 07.07.2016 по 04.01.2017 - _________ - 0 років 06 місяців 04 дні;

з 13.03.2017 по 31.05.2017 - _________ - 0 років 02 місяці 21 день;

з 01.06.2017 по 30.06.2017 - _________ - 0 років 01 місяць 0 днів;

з 01.07.2017 по 31.01.2018 - _________ - 0 років 07 місяців 0 днів;

з 01.02.2018 по 30.04.2018 - _________ - 0 років 03 місяці 0 днів;

з 01.05.2018 по 31.12.2020 - _________ - 2 роки 07 місяців 16 днів;

з 01.05.2021 по 31.12.2021 -_________ - 0 років 07 місяців 17 днів;

з 01.02.2022 по 11.02.2022 - _________ - 0 років 0 місяців 16 днів.

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина перша статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 4 Закону України 1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 9 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків; в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 6 Порядку №637для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, зокрема, військові квитки.

За змістом пункту 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до пунктів 23, 26 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

У межах спірних правовідносинах позивачем заявлено позовні вимоги щодо наступних періодів трудової діяльності: з 05.05.1979 року по 05.10.1979; з 05.10.1979 по 10.03.1980; з 10.03.1980 по 07.09.1982; з 09.11.1982 по 24.11.1982;з 24.11.1982 року по 05.11.1984(служба в лавах Радянської армії); з 02.02.1985 по 08.01.1987; з 17.02.1987 по 21.05.1993; з 01.06.1993 по 15.07.1996; з 05.12.1996 по 05.07.1997 (у зв`язку з отриманням допомоги по безробіттю); з 26.08.1997 року по 11.11.1997; з 01.07.1998 по 20.07.1998;з 21.07.1998 по 14.09.1999; з 22.09.1999 по 29.06.2000(у зв`язку з отриманням допомоги по безробіттю; з 06.07.2000 по 27.08.2003; з 05.05.2004 по 12.07.2006.

В ході судового розгляду встановлено, що на дату звернення 21.10.2022 страховий стаж позивача становить 20 років 2 місяці19 днів.

За роздруківкою стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право) номер ПС 67 на дату звернення 21.10.2022 до страхового стажу зараховано наступні періоди: з 24.11.1982 по 03.11.1984(військова служба строкова); з 01.02.1999 по 31.07.1999;з 01.09.1999 по 14.09.1999;з 06.07.2000 по 27.08.2003; з 07.05.2004 по 05.07.2006; з 18.07.2006 по 31.01.2009; з 01.05.2010 по 30.06.2014; з 01.01.2015 по 26.01.2015; з 27.07.2015 по 29.04.2016; з 07.07.2016 по 04.01.2017; з 13.03.2017 по 31.05.2017; з 01.06.2017 по 30.06.2017; з 01.07.2017 по 31.01.2018; з 01.02.2018 по 30.04.2018; з 01.05.2018 по 31.12.2020; з 01.05.2021 по 31.12.2021; з 01.02.2022 по 11.02.2022.

Отже, матеріалами справи підтверджено зарахування до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності з 24.11.1982 року по 03.11.1984 (служба в лавах Радянської армії); з 01.02.1999 по 31.07.1999 та з 01.09.1999 по 14.09.1999, з 06.07.2000 по 27.08.2003 та з 07.05.2004 по 05.07.2006, тож спір між сторонами щодо вказаних періодів відсутній, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Щодо періоду строкової військової служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, зокрема, військові квитки.

Як вбачається із записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 , позивач 24.11.1982 призваний на строкову військову службу та 03.11.1984 звільнений (демобілізований) в запас (а.с.61-62).

Отже, у період з 24.11.1982 по 03.11.1984 позивач перебував на строковій військовій службі.

Матеріалами справи підтверджено зарахування відповідачем періодів проходження позивачем строкової військової служби з 24.11.1982 по 03.11.1984 до страхового стажу.

За таких обставин, з урахуванням наведених норм та встановлених обставин, позовні вимоги про зарахування строкової військової служби саме по 05.11.1984 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо решти спірних періодів, суд зазначає наступне.

Як вбачається з трудової книжки від 05.10.1979 у спірні періоди позивач працював на наступних посадах та у таких підприємствах:

- з 05.05.1979 по 04.10.1979 - сезонний робітник від.№3 в радгоспі «Шахтар» (розрахунково-платіжні відомості), запис 1;

- з 05.10.1979 по 26.11.1979 робітник тракторно-польової бригади відділення №3в радгоспі «Шахтар» (наказ №163/к від 01.10.1979 ), запис 2;

- з 27.11.1979 по 09.03.1980 - 4-х місячні курси трактористів-машиністів при радгоспі з відривом від виробництва (направлення - наказ №191/к від 28.11.1979), запис 3;

- з 10.03.1980 по 07.09.1982 тракторист відділення №3 (наказ №34/к від 10.03.1980) записи 4, 5;

- з 09.11.1982 по 24.11.1982 підмінний тракторист відділення №3 в радгоспі «Шахтар» (наказ №135-к від 01.11.1982), записи 6, 7;

- з 02.02.1985 по 08.01.1987 - робітник будівельної бригади відділення №3в радгоспі «Шахтар» (наказ №16/к від 28.01.1985), записи9, 10;

- з 17.02.1987 по 30.06.1987 учень муляра в Шахтобудівному управлінні тресту «Донецькшахтобуд» (наказ №38 к від 17.02.1987), записи 10,11;

- з 01.07.1987 по 21.05.1993 муляр в Шахтобудівному управлінні тресту «Донецькшахтобуд», записи 12-16;

- з 01.06.1993 по 15.07.1996 - муляр в Агропромислово-будівельному кооперативі «Віхрь», записи 17-18;

- з 05.12.1996 по 05.07.1997 - призначена допомога по безробіттю відповідно до пп. «а» п.1 ст.29 Закону України «Про зайнятість населення» (накази №131 від 11.10.1996), записи 19-20;

- з 26.08.1997 по 11.11.1997 муляр у Малому підприємстві «Монтажник», м.Вугледар (наказ №77 від 26.08.1997), записи 21-23;

- з 01.07.1998 по 20.07.1998 муляр в Державнійхолдинговій компанії «Донвугілля» Шахта «Південнодонбаська» №3 (наказ №1018 від 01.07.1998), записи 24-25;

- з 21.07.1998 по 14.09.1999 муляр в ТОВ БМУ «Укрспецшахтобуд» (наказ №1-к від 17.07.1998), записи 26-17);

-з 22.09.1999 по 29.06.2000 - призначена допомога по безробіттю відповідно до пп. «а» п.1 ст.29 Закону України «Про зайнятість населення» (наказ №177 від 22.09.1999), записи 28-29;

- з 05.05.2004 по 12.07.2006 зварювальник СПД ОСОБА_2 (трудовий договір від 05.05.2004, зареєстрований 07.05.2004 №236 Марьїнським РЦЗ, записи 32-33.

Отже, записами трудової книжки позивача підтверджено трудову діяльність з 05.05.1979 по 04.10.1979, з 05.10.1979 по 26.11.1979, з 27.11.1979 по 09.03.1980, з 10.03.1980 по 07.09.1982, з 09.11.1982 по 24.11.1982, з 02.02.1985 по 08.01.1987, з 17.02.1987 по 30.06.1987, з 01.07.1987 по 21.05.1993, з 01.06.1993 по 15.07.1996, з 05.12.1996 по 05.07.1997, з 26.08.1997 по 11.11.1997, з 01.07.1998 по 20.07.1998, з 21.07.1998 по 14.09.1999, з 22.09.1999 по 29.06.2000 та з 05.05.2004 по 12.07.2006; трудова книжка в частині вказаних періодів оформлена у відповідності до вимог законодавства, записи містять номери та дати наказів про прийом на роботу, переведення, звільнення, а також печатки підприємств. Відповідачем зауважень щодо трудової книжки в частині вказаних спірних періодів не виявлено.

В якості підстави для відмови у зарахуванні спірних періодів до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, відповідачем-2 в оспорюваному рішенні зазначено, що вказані періоди не зараховано до стажу, оскільки на титульній сторінці трудової книжки виправлено дату народження.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.

На момент заповнення трудової книжки позивача (05.10.1979) була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу (п. 2.2 розділу 2 Інструкції №162).

Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).

Згідно із пунктом 2.11. Інструкції передбачено, що першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (чи печатка відділу кадрів), яким вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. №301 «Про трудові книжки» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та їх засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

При цьому, законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Із титульної сторінки трудової книжки вбачається, що вона заповнена з 05.10.1979 на ім`я ОСОБА_1 , міститься дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідає даті народження позивача згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 02.01.1963 (а.с. 16) та паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с. 10-14).

З наявних матеріалів справи внесення виправлень до вказаного документа не встановлено, при цьому належність запису щодо року народження позивача « НОМЕР_5 » не викликає сумнівів з урахуванням відомостей паспорта громадянина України та свідоцтва про народження.

Поряд з цим, на трудової книжки від 05.10.1979 міститься печатка підприємства, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності позивача. Тому зазначені відповідачем недоліки, як-то виправлення дати народження власника документу на титульній сторінці завірене з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів трудової діяльності позивача згідно із трудовою книжкою від 05.10.1979 до страхового стажу, що враховується у призначенні пенсії.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність необхідного страхового стажу, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність виправлень записів у трудовій книжці.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у зарахуванні означених спірних періодів трудової діяльності до страхового стажу, відповідач-2 діяв протиправно.

За змістом частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії за віком №67 від 26.10.2022 прийняте не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини другої статті 245 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Нормами частини другої статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Як вбачається з матеріалів справи, спір стосується наслідків розгляду відповідачем-2 заяви позивача 21.10.2022 про призначення пенсії за віком у вигляді рішення від 26.10.2022 №67, яке скасовано судом як протиправне.

При цьому, судом зроблено висновок про неправомірність відмови відповідача у зарахуванні вказаних спірних періодів роботи позивача до страхового стажу.

Суд зазначає, обрахунок стажу, що враховується у призначенні пенсії, є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, враховуючи часткове зарахування відповідачем до страхового стажу періодів, що є спірними у справі, а також дискреції пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 21.10.2022 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу наступних періодів трудової діяльності згідно із трудовою книжкою від 05.10.1979: з 05.05.1979 по 04.10.1979, з 05.10.1979 по 26.11.1979, з 27.11.1979 по 09.03.1980, з 10.03.1980 по 07.09.1982, з 09.11.1982 по 24.11.1982, з 02.02.1985 по 08.01.1987, з 17.02.1987 по 30.06.1987, з 01.07.1987 по 21.05.1993, з 01.06.1993 по 15.07.1996, з 05.12.1996 по 05.07.1997, з 26.08.1997 по 11.11.1997, з 01.07.1998 по 20.07.1998, з 21.07.1998 по 31.01.1999, з 01.08.1999 по 31.08.1999, з 22.09.1999 по 29.06.2000, з 05.05.2004 по 06.05.2004 та з 06.07.2006 по 12.07.2006.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірності своїх дії у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 судових витрат зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.9,72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7) про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненської області (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7) №67 від 26.10.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) наступних періодів його трудової діяльності згідно із трудовою книжкою від 05.10.1979: з 05.05.1979 по 04.10.1979, з 05.10.1979 по 26.11.1979, з 27.11.1979 по 09.03.1980, з 10.03.1980 по 07.09.1982, з 09.11.1982 по 24.11.1982, з 02.02.1985 по 08.01.1987, з 17.02.1987 по 30.06.1987, з 01.07.1987 по 21.05.1993, з 01.06.1993 по 15.07.1996, з 05.12.1996 по 05.07.1997, з 26.08.1997 по 11.11.1997, з 01.07.1998 по 20.07.1998, з 21.07.1998 по 31.01.1999, з 01.08.1999 по 31.08.1999, з 22.09.1999 по 29.06.2000, з 05.05.2004 по 06.05.2004 та з 06.07.2006 по 12.07.2006.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 21910427, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) від 21.10.2022 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненської області (, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7)за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова