Справа № 160/1526/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2023 року Справа № 160/1526/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-Маркет до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/000163/1 від 18.08.2022 р.;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/001367.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 17.08.2022 р. ТОВ «АТБ-маркет» з метою митного оформлення імпортованого товару подало митну декларацію №UA209140/2022/084539 разом з усіма документами, передбаченими ч.2 ст.53 МКУ, що підтверджували митну вартість товару. Однак, 18.08.2022 р. відповідач виніс рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/000163/1, а також картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/001367. Позивач не може погодитися із зазначеними рішеннями відповідача, вважає їх необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням вимог законодавства, у зв`язку із чим вони підлягають скасуванню судом. Разом з тим зазначає, що згідно із рішенням про коригування, сума переплати митних платежів склала 172 128,10 грн., що порушило майнові інтереси позивача, вказане й стало підставою для звернення до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою суду від 13.02.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
На виконання вимоги ухвали суду 15.02.2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час здійснення митного контролю за митною декларацією від 17.08.2022 р. №UA209140/2022/083582 було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах. За результатами опрацювання було встановлено невідповідність у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом, в порушенням вимог положень частини 21 статті 58 МКУ. У зв`язку з неподанням декларантом документів згідно із переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-3 статті 53 МКУ, заявлену митну вартість не визнано. Застосовуючи послідовно методи визначення митної вартості та не зумівши застосувати методи 1-5, посадові особи митниці, відповідно до статті 64 МКУ визначили митну вартість на імпортований позивачем товар з використанням резервного методу (метод №6). Цей метод визначення митної вартості передбачає, що митна вартість, визначена згідно із положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Таким чином, посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
17.02.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що доводи викладені у відзиві є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать нормам діючого законодавства та не відповідають дійсності. В своєму відзиві відповідач не надає своїх пояснень стосовно викладеного в позовній заяві, а лише дублює рішення про коригування митної вартості товарів та зазначає, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності. Також надані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Дані твердження відповідача є безпідставні, оскільки для митного оформлення позивачем були подані документи, встановлені ч.2 ст.53 МКУ. Враховуючи викладене, позивач просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
23.03.2023 року до суду від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
31.03.2023 року від відповідача надійшли заперечення щодо понесених витрат на професійну правову допомогу, в якій зазначено, що сума, яку представник позивача просить відшкодувати як витрати позивача на професійну правничу допомогу є неспівмірними із даною категорією спору та із виконаною адвокатом роботою. Так, справа розглядається у письмовому провадженні без виклику сторін, при цьому, позивач ні до позовної заяви, ні до заяви про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу не долучає розрахунку таких витрат. Акти, долучені до заяви не містять опису робіт та не ідентифікуються з даною справою. Щодо підготовки позовної заяви відповідач, вважає, що написання позовної заяви не вимагало значної юридичної і технічної роботи для такого високого розміру гонорару. Предмет спору у даній категорії справи не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складеність процесуальних документів не є важкими. Крім того зазначає, що представник позивача має на супроводі аналогічні справи за позовною заявою ТОВ АТБ-Маркет до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, які мають одну і ту саму позицію, що і в аналогічних справах. З вказаних обставин, відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
27.12.2019 р. між ТОВ «АТБ-маркет» та YIWU PENGSHUO TRADING CO.,LTD (Китай), укладено контракт на поставку продукції №3420-YP/CN відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити товар, а покупець прийняти та оплатити його на умовах, визначених у контракті. Товар, що поставляється, повинен бути виготовлений і поставлений партіями в повній відповідності з вимогами, на умовах і за цінами, вказаними в додатках і специфікаціях до контракту, які є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п.2.3. контракту №3420-YP/CN ціна на товар розуміється відповідно до умов FOB-NINGBO, КНР згідно із Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» Міжнародної торгової палати, у редакції 2010 року (якщо у відповідній специфікації до цього контракту, підписаній обома сторонами, не зазначені інші умови згідно із правилами «Інкотермс» 2010 року) та включає в себе вартість навантаження товару у продавця, вартість усіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки та маркування товару, не включаючи податки та мита на території України.
На виконання умов контракту, згідно із специфікацією №149 від 15.01.2022 року на адресу покупця була поставлена продукція: кросівки жіночі арт.SL20200801, 7 512 од.; набір для поливу арт.BZ190614, 16 900 од.; наліпки «Метелики» арт.BZST210421-1, 68 400 од.; набір ліхтарів акумуляторних для велосипеда арт.BZСT210326-13, 7 800 од.; серветка автомобільна в тубусі арт.BZ19092601, 8 040 од. на загальну суму 82 075,13 USD.
Відповідно до декларації №UA209140/2022/084539 заявлена позивачем митна вартість товару склала 82 075,13 дол.США, та визначена за першим методом, тобто за ціною договору.
Відповідач 17.08.2022 р. направив позивачу повідомлення, в якому зазначено: «Відповідно до частин 3-4 статті 53 Митного кодексу України прошу надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); ???якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;? за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; ????транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документі містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ????якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; ????договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; ????рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою. контрактом); ????рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); ????виписку з бухгалтерської документації; ?????каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; переклади документів відповідно до вимог ст.254 МКУ. Декларант, або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними вартості товару або сировини».
Сума донарахованих митних платежів за рішенням №UA209000/2022/000163/1 від 18.08.2022 р. становить 172 128,1 грн.
Також митним органом прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/001367.
Відповідно до положень ч.8 ст.55 МКУ, позивач протягом 80 днів з дня випуску товару надав лист-заяву про підтвердження заявленої митної вартості товару та про скасування рішення №UA209000/2022/000163/1 та картки відмови №UA209140/2022/001367. За результатами розгляду наданих документів, відповідач не знайшов підстав для скасування прийнятих рішень.
Правомірність та обґрунтованість рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/000163/1 від 18.08.2022 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/001367 є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 МКУ встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24 ч.4 МКУ).
Відповідно до ч.2 ст.53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 54 МКУ передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті.
Приписами ст.337 МКУ передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формально-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно із п.1 ч.4 ст.54 МКУ контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.6 ст.54 МКУ орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно із ч.1 ст.55 МКУ рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст.55 МКУ визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Передбачене ч.5 ст.54 МКУ право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 МКУ, - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями, які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МКУ.
Суд зазначає, що митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані її складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Зазначене узгоджується з правовими висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.07.2022 р. по справі №815/3805/16.
Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, воно обґрунтовано тим, що: у ЦМР гр.22, 23 не засвідчені підписами відправника та перевізника; у наданому до митного оформлення рахунку на перевезення не зазначено маршрут (географічні назви пунктів). Договори із підприємствами, що надають послуги з перевезення, та які мають містити істотні умови перевезення, до митного оформлення не надано; банківській свіфт на декілька рахунків, проте, розшифровка платежу за окремими сумами (рахунки) не надано. На думку відповідача відомості щодо складових митної вартості (транспортування) не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України.
Зазначені документи містять всю необхідну інформацію для підтвердження числових значень складових частин митної вартості та ціни, що була фактично сплачена за товари та методу її визначення згідно із положеннями ст.58 МКУ.
Так, як вже зазначалось товар постачався на виконання контракту №3420-YP/CN від 27.12.2019 р. та специфікації №149 від 15.01.2022 р. до зазначеного контракту. Згідно із п.2.3. зовнішньоекономічного договору (контракту) №3420-YP/CN від 27.12.2019 року, ціна на товар включає в себе вартість навантаження товару у продавця, вартість всіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки та маркування товару, не включаючи податки та мита на території України.
Надані позивачем документи, на думку суду, у своїй сукупності підтверджують заявлену товариством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, які спростовують висновки митного органу щодо відсутності таких підтверджень.
Так, згідно із п.2.1. Наказу Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 р. Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Натомість, у рішенні про коригування митної вартості, яке оскаржується, вказано лише дата та номер митної декларації та митна вартість за кг товару, жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, комерційних умов тощо, а також докладної інформації та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні не зазначено.
В рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод. Не дано пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов.
Застосована правова позиція відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 р. у справі № 825/648/17.
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, а тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Викладена правова позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду, наведеному у постанові від 07.08.2018 р. у справі № 815/3400/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В оскаржуваному рішенні №UA209000/2022/000163/1 від 18.08.2022 року, митницею наведено лише номер та дату ЕМД, на підставі якої здійснено коригування. Проте, оскаржуване рішення не містить конкретизації, який саме товар завозився за наведеною митною декларацією, і в рішенні відсутня інформація, що за цією декларацією відбулось митне оформлення такого ж самого товару.
Вказане свідчить про недотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваних рішень, наслідком чого є скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, покладені в обґрунтування підстав прийняття оскаржуваного рішення та картки відмови носять формальний характер та не мають під собою ніякого правового підґрунтя з огляду на те, що не мають жодного відношення саме до числового визначення заявленої позивачем митної вартості.
Відповідно до наявних даних, визначена митним органом митна вартість товару, ґрунтується на раніше визнаній органом митної служби вартості за попередніми оформленнями за подібними товарами.
За вказаних обставин суд доходить висновку, що відповідачем не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості товарів.
Крім того, суд враховує й той факт, що рішення Львівської митниці №UA209000/2022/000163/1 від 18.08.2022 року про коригування митної вартості товарів, яким було скориговано митну вартість товару, відбулося за шостим резервним методом.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд доходить висновку, що при винесені рішення про коригування митної вартості товарів UA209000/2022/000163/1 від 18.08.2022 р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/001367 відповідач діяв не в порядку та не у спосіб, передбачені чинним законодавством з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що 08.02.2019 року між Адвокатським об`єднанням «Альянс» та ТОВ «АТБ-маркет» укладено договір №08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги, згідно із п.1.1 якого об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану об`єднанням правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, визначених у цьому договорі.
Пунктом 3.1 договору №08/02-19/1 від 08.02.2019 року передбачено, що за надання об`єднанням правової (правничої) допомоги за цим договором клієнт щомісячно сплачує об`єднанню гонорар, розмір якого визначається за згодою сторін залежно від обсягу правової (правничої) допомоги, наданої об`єднанням клієнту у звітному місяці, та зазначається в акті здавання-приймання наданих послуг за звітний місяць, підписаному обома сторонами.
25.01.2023 року між АО «Альянс» та ТОВ «АТБ-Маркет» укладено додаткову угоду №01/23 до договору від 08.02.2019 р. №08/02-19/1 про надання правової (правничої) допомоги, якою сторони погодили, що адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати правову допомогу у судовій справі про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/000163/1 від 18.08.2022 р. та картки відмови в прийнятті митної декларації №UA209140/2022/001367. Вартість послуги у суді першої інстанції складає 5 000 грн. вартість наданих послуг включається до щомісячного гонорару, що сплачується клієнтом на користь адвокатського об`єднання згідно із договором про надання правової допомоги №08/02-19/1 від 08.02.2019 року.
Згідно із складеним на підставі договору від 08.02.2019 р. № 08/02-19/1 протоколом №1 від 21.03.2023 року про виконання робіт у суді першої інстанції у справі №160/1526/23 АО «Альянс» надано ТОВ «АТБ-Маркет» професійну правову (правничу) допомогу, обумовлену договором. Вартість складає 5 000 грн. в тому числі ПДВ 833,33 грн. зазначена вартість вже врахована та включена в загальний розмір вартості послуг, що були прийняті та (або) підлягають прийняттю за актами здавання-приймання послуг у відповідних періодах.
На підставі договору від 08.02.2019 р. №08/02-19/1, сторонами складено та підписано акти здавання-приймання наданих послуг: від 31.01.2023 р. щодо надання правничої допомоги за січень 2023 року на суму 900 000 грн. (у тому числі ПДВ 150 000 грн.), від 28.02.2023 року щодо надання правничої допомоги за лютий 2023 року на суму 900 000 грн. (у тому числі ПДВ 150 000 грн.).
Вищевказані послуги надані у повному обсязі, претензій щодо їх надання сторони не мають.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача подано:
- договір про надання правової допомоги №08/02-19/1 від 08.02.2019 року;
- додаткову угоду №01/23 до договору про надання правової допомоги №08/02-19/1 від 08.02.2019 року;
- копію протоколу №1 про виконання робіт (надання послуг) Адвокатським об`єднанням «Альянс» від 21.03.2021 року;
- копію акту здавання - приймання наданих до договору №08/02-19/ від 08.02.2019 р. про надання правової (правничої) допомоги від 31.01.2023 р.;
- копію акту здавання - приймання наданих до договору №08/02-19/ від 08.02.2019 р. про надання правової (правничої) допомоги від 28.02.2023 р.;
- платіжне доручення №478325 від 06.02.2023 року у сумі 700 000 грн.;
- платіжне доручення №147142 від 06.03.2023 р у сумі 900 000 грн.
Згідно із п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З огляду на викладене, враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню лише в розмірі 2 000 грн., оскільки є неспівмірними зі складністю справи.
Щодо сплаченого позивачем судового збору за подання позову, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 4 Закону №3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки позовна заява у справі подана до суду в електронній формі, позивач мав сплатити судовий збір за подання до суду позову з позовними вимогами немайнового та майнового характеру в розмірі 4 294,40 грн. (2 684 грн. (майнова вимога) + 2 684 грн. (немайнова вимога) х 0,8).
Однак, при зверненні до суду з позовом у справі позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5 368 грн., про що свідчить платіжне доручення №406205 від 26.01.2023 року.
Таким чином, позивачем при зверненні до суду із позовною заявою сплачено судовий збір у більшому розмірі, на 1 073,60 грн., ніж це встановлено законом.
За приписами п.1 ч.1 ст.7 Закону №3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.
Таким чином, судові витрати по справі лише у розмірі 6 294,40 грн. підлягають поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (сума сплаченого судового збору у розмірі 4 294,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 000 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/000163/1 від 18.08.2022 р.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2022/001367, прийняту Львівською митницею.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма