Справа № 400/6038/22
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/6038/22

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

16.02.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївської області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївської області щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївської області виплатити середнє грошове забезпечення за весь час остаточного розрахунку за період з 19.04.2021 року по 07.12.2022 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївської області та на підставі наказу від 19.04.2021 року №216о/с звільнений зі служби в поліції з 19.04.2021 року.

В порушення положень статті 116 КЗпП України Головне управління Національної поліції в Миколаївської області не провело із позивачем повний розрахунок грошового забезпечення, а саме на момент звільнення зі служби в поліції не нарахував та не виплатив індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 31.10.2017 року.

У зв`язку із чим, посилаючись на приписи статті 117 КЗпП України та фактичну затримку повного розрахунку при звільненні, позивач наполягає на відшкодуванні за рахунок відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.04.2021 р. по 07.12.2022 р.

Зобов`язав Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.04.2021 р. по 07.12.2022 р. у сумі 3324,54 грн.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Миколаївській області судовий збір у сумі 992,40 грн. на користь ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що у період з 01.06.2016 року по 31.10.2017 року позивач мав право на виплату індексації грошового забезпечення. Тому, не нарахування на користь позивача цієї виплати підтверджує протиправність бездіяльності відповідача щодо забезпечення повного розрахунку із поліцейським на час його звільнення зі служби в поліції.

Таким чином, з посиланням на положення статтей 116, 117 КЗпП України, застосовуючи принцип справедливості та співмірності між розміром невиплачених належних позивачу сум і розміром компенсації за час затримки у розрахунку, суд першої інстанції визначив до відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні за період з 19.04.2021 року по 07.12.2022 року у сумі 3324,54 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, Головне управління Національної поліції в Миколаївської області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що під час ухвалення судового рішення та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції не встановлено одну із основних підстав для нарахування середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням статтей 116, 117, 233 КЗпП України та помилково не перевірено на підставі належних і допустимих доказів обставини стосовно дати, коли у позивача виникло право вимагати відшкодування за несвоєчасність повного розрахунку при звільненні. При цьому, апелянт наголошує на тому, що позивач в установленому порядку був ознайомлений із розміром грошового забезпечення та його складових, які підлягають нарахуванню при звільненні зі служби в поліції.

Відсутність обов`язку відповідача з нарахування та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення, а також визначення вказаного обов`язку відповідачу в судовому порядку після видання наказу про звільнення позивача, безумовно спростовує неправомірність бездіяльності Управління щодо проведення із поліцейським повного розрахунку при звільненні зі служби та відповідність, передбачену статтею 117 КЗпП України.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 , майор поліції, проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївської області, а саме на посаді спеціаліста-криміналіста слідчого відділення поліції №4 Миколаївського районного управління поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївської області від 19.04.2022 року №216о/с позивач звільнений зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) з виплатою компенсації за невикористані 11 діб щорічної чергової відпустки та з виплатою премії за поточний місяць у розмірі 46,797%.

Також, у наказі визначено, що сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 1753,04 грн.

На момент звільнення зі служби в поліції позивачу не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 31.10.2017 року.

Зазначену бездіяльність Управління позивач оскаржив в судовому порядку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року по справі №400/3606/22, яке набрало законної сили 10.10.2022 року, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 р. по 31.10.2017 р. із застосуванням листопада 2015 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених сум індексації грошового забезпечення.

Як свідчать відомості з банківського зарахування коштів та як не заперечується учасниками, індексація грошового забезпечення у сумі 3324,54 грн. виплачена позивачу 07.12.2022 року.

З огляду на те, що відповідач не виконав свій обов`язок із нарахування середнього заробітку за час затримки вказаного розрахунку, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських не врегульовані положеннями спеціального законодавства. В той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача зі служби в поліції) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача зі служби в поліції) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За правилами ст. 117 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виключення позивача зі списків особового складу та до 19.07.2022 року до дати набрання чинності Закону №2352-IX від 01.07.2022 року) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З 19.07.2022 року положення статті 117 КЗпП України передбачають, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Умовами застосування частини 1 статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з відповідного періоду не більш як за шість місяців).

Водночас, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган (роботодавець) повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (з відповідного періоду але не більш як за шість місяців).

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Таким чином, у разі невиплати повного грошового забезпечення на день звільнення поліцейського зі служби, підлягає застосуванню відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Одночасному врахуванню підлягає правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати суми грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, то в цьому випадку є підстави для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас, виходячи із застережень у статті 117 КЗпП України про «належні звільненому працівникові суми», тобто про усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для відповідної категорії осіб, а також із підтвердження права позивача на виплату індексації грошового забезпечення та її не нарахування відповідачем і фактичної виплати спірних сум із затримкою, не знаходять свого правового підґрунтя доводи Управління про відсутність правових обставин для застосування вказаної відповідальної згідно наведених правил трудового законодавства.

При цьому, на переконання апеляційного, на момент звільнення позивача зі служби в поліції останній мав законні очікування на належний розрахунок свого грошового забезпечення. Саме не дотримання відповідачем вимог законодавства під час розрахунку позивача, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили в іншій адміністративній справі, підтверджується обґрунтованість відповідальності Управління, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Не знаходять свого обґрунтованого підтвердження доводи відповідача про неможливість визначити фактичність відшкодування на користь позивача середнього заробітку, оскільки, виходячи саме із цих спірних правовідносин, встановлено проведення спірної виплати індексації грошового забезпечення поза межами строків, передбачених статтею 116 КЗпП України.

З огляду на наведене у сукупності, колегія суддів погоджується із правильністю висновків суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївської області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв