Справа № 420/14727/22
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/14727/22
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Домусчі С. Д., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі відповідач, Департамент), в якому просив:

- визнати протиправним рішення від 20.04.2002 № 644/2 про відмову у призначенні допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі;

- зобов`язати надати допомогу на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, починаючи з березня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території Луганської області та з 19.04.2017 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси (далі УСЗН в Приморському районі м. Одеси) Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.

Далі, позивач пояснив, що звернувся до УСЗН в Приморському районі м. Одеси із заявою про призначення допомоги, на проживання як внутрішньо переміщеній особі, відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 (далі Порядок №332), але отримав рішення про відмову у призначенні такої допомоги.

На думку позивача відмова в призначенні адресної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам є безпідставною та такою, що порушує його право на соціальний захист.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним рішення Департаменту від 20.04.2002 № 644/2 про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги на проживання, як внутрішньо-переміщеній особі.

Зобов`язано уповноважений орган здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 3 Порядку №332, на підставі заяви ОСОБА_1 від 14.04.2022.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту, сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, відповідно до Порядку №332 виникає за умови:

- якщо станом на 24.02.2022 особа отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг;

- або якщо особа обліковується на території, включеній розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» (далі Розпорядження №204-р), на яке міститься посилання в пункті 2 Порядку №332 або переміщена з такої території.

Оскільки, Одеська область, де обліковується позивач, станом на 24.02.2022, є територією, що міститься у вищевказаному переліку, суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова у наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі, зокрема позивачу, є протиправною.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, Департамент, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не врахував, що станом на 14.04.2022 (на час звернення) м. Одеса не була тимчасово окупованою територією або територією адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії.

Скаржник зазначає, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, в якому місто Одеса відсутнє.

На думку скаржника, для отримання допомоги необхідно, аби територія, з якої перемістилася особа, одночасно відповідала таким критеріям: була тимчасово окупованою або такою, де ведуться бойові дії та перебувала в переліку, визначеному Розпорядженням № 204 -р.

Також підставою для відмови в наданні щомісячної адресної допомоги є, на переконання скаржника, обставини того, що позивач був облікований як внутрішньо переміщена особа до ведення воєнного стану, а саме з 16.07.2015 проживав у м. Одесі та не здійснював переміщення з тимчасово окупованої території АР Крим і м. Севастополі, а також території адміністративно територіальної одиниці, де проводяться бойові дії.

Також Департамент відзначає, що позивач не одержував допомогу для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово комунальних послуг, відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 (далі Порядок №505).

Тобто, на думку Департаменту якби ОСОБА_1 отримував допомогу згідно з Порядком №505, йому була б призначена відповідна допомога автоматично, на виконання Порядку №332.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам, викладеним у позовній заяві та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України (паспорт НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 у зв`язку із військовими діями у Луганській області, був змушений переїхати до м. Одеса.

Відповідно до довідки від 19.04.2017 року №5344 позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою проживання: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Дружина позивача - ОСОБА_2 як уповноважений представник сім`ї, відповідно до Порядку №505 перебувала на обліку як отримувач адресної допомоги з 16.07.2015 по 15.07.2017.

14.04.2022 позивач звернувся до УСЗН в Приморському районі за місцем обліку як внутрішньо переміщена особа із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі.

Рішенням №644/2 від 20.04.2022 року позивачу відмовлено у наданні вказаної допомоги на підставі пунктів 2,3 Порядку №332 (а.с.9).

Вважаючи протиправним рішення позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 (далі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в певний період часу визначався Порядком№505.

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Як установлено матеріалами справи та оспорюється сторонами, сім`я ОСОБА_3 відповідно до Порядку №505 отримувала адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово -комунальних послуг, з 16.07.2015 по 15.07.2017.

На момент звернення позивача як уповноваженого представника сім`ї (14.04.2022), її члени не були отримувачами такої допомоги.

Поряд з цим, 20.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок №332.

З прийняттям вказаної постанови втратив чинність Порядок №505

Згідно підпунктів 2-3 Порядку № 332 (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року № 204.

Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб».

Допомога надається щомісячно з місяця звернення на період введення воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням та дати припинення чи скасування воєнного стану.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 14 квітня 2022 року, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг». Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивача взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, про що йому видано відповідну довідку.

Тобто, відповідачем підтверджено факт внутрішнього переміщення позивача відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Натомість, оскаржуваним рішенням відмовлено позивачу у призначенні допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, як такій, що не має права на її отримання.

В обґрунтування свого рішення Департамент заначив пункти 2, 3 Порядку №332, а саме ОСОБА_1 не є особою, яка перемістилася з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому Розпорядженням № 204 р.

До того ж, за вказаними нормами, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, яка була облікована як внутрішньо переміщена до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку.

Оцінюючи наведені підстави, колегія суддів дійшла таких висновків.

Так, як вже зазначено вище, згідно пункту 3 Порядку № 332 допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці 1 пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, допомога на проживання не надається особам, які, станом на 24.02.2022, не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання та які були обліковані як внутрішньо переміщені особи у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку.

В свою чергу, в абзаці 1 пункту 2 Порядку № 332 визначено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204.

Згідно Розпорядження № 204-р Одеська область входить до Переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Обставини справи свідчать, що позивач є внутрішньо переміщеною особою з м. Лисичанськ Луганської області та перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа в м. Одесі, при цьому Одеська області входить до переліку, визначеному Розпорядженням № 204-р, на яке є посилання абзаці 1 пункту 2 Порядку № 332.

Наведений статус позивача надає підстави погодитися з рішенням суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення про відмову у призначенні допомоги.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з висновком суду, що належним та ефективним способом захисту та відновлення порушеного права позивача є, саме зобов`язання Департаменту здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання ОСОБА_1 , відповідно до Порядку № 332, на підставі його заяви від 14.04.2022.

Відповідаючи на довід скаржника, що для отримання допомоги необхідно наявність одночасно двох критеріїв, а саме переміщення особи повинно бути з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії, колегія суддів зазначає таке.

Системний спосіб тлумачення положень Порядку № 332 дає підстави для висновку, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання у двох випадках:

- якщо отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг станом на 24.02.2022р. на підставі Порядку №505 (при цьому таким особам не потрібно звертатись із заявою, їм автоматично виплачується допомога вже на підставі Порядку№322);

- якщо була облікована як внутрішньо переміщена особа до 24.02.2022 у регіонах, що включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку.

Оцінюючи довід скаржника, що в Розпорядженні №204-р не зазначено безпосередньо м. Одеса, а є посилання на Одеську область, що надає підстави вважати, що м. Одеса станом на 14.04.2022 (на момент звернення позивача) не була тимчасово окупованою територією або територією, де проводяться бойові дії, колегія суддів дійшла висновку, що Департамент неправильно тлумачить наведену вище норму.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначення в Розпорядженні №204-р переліку областей на території яких може надаватися допомога, не означає, що населені пункти, які входять в цю адміністративно територіальну одиницю, у тому числі і обласні центри, не охоплюються цим нормативним актом.

Не можна також вважати обґрунтованим довід скаржника, що до спірних правовідносин слід застосовувати Перелік територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги на проживання, даний нормативно-правовий акт не існував.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя С. Д. Домусчі

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 01.05.2023.