Справа № 260/1757/23
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 травня 2023 рокум. Ужгород№ 260/1757/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, якою просить: визнати протиправним та скасувати наказ Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради № 132-ТС від 14.09.2021 року «Про анулювання паспортів прив`язки ТС».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10 квітня 2019 року № 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» позивачу погоджено розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності двох павільйонів по АДРЕСА_1 (біля будівлі № 70 ТОВ «Новий ринок»). Позивач оформив паспорти прив`язки торгових павільйонів (тимчасових споруд) по АДРЕСА_1 (біля будівлі №70 ТОВ «Новий ринок») за №7/03-03 від 19.03.2021 року та за №8/03-03 від 19.03.2021 року на термін до 19.03.2026 року. Позивачу стало відомо, що наказом заступника начальника Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради № 132 ТС від 14 вересня 2021 року «Про анулювання дії паспортів прив`язки ТС» анульовано дію паспортів прив`язки тимчасових споруд, що належать позивачу. Такий наказ позивач вважає протиправним, оскільки в ньому не наведена жодна із визначених Порядком № 244 підстав для анулювання паспорту прив`язки та зі змісту вказаного наказу не вбачається наявність яких саме обставин стало підставою для анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності позивачу двох павільйонів по АДРЕСА_1 (біля будівлі № 70 ТОВ «Новий Ринок») було погоджено на підставі п.п. 1.1 пункту 1 рішення виконкому 10 квітня 2019 року № 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності». На виконання вказаного рішення за зверненням позивача Управління містобудування та архітектури видало паспорти прив`язки ТС № 7/03-03 та № 8/03-03, які відповідали вимогам Порядку № 244 та на підставі яких позивач набув право розпочати розміщення торгівельних павільйонів по АДРЕСА_1 ). 29 червня 2021 року під час комісійного обстеження стану проведення робіт з розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , комісія зафіксувала той факт, що позивачем встановлено на бетонній підготовці металевий каркас одного павільйону замість розміщення чотирьох павільйонів, що не відповідає вимогам (по 2 павільйони відповідно) паспортів прив`язки ТС ОСОБА_1 за № 7/03-03, № 8/03-03 від 19 березня 2021 року. Таким чином, на переконання відповідача, посадові особи, які входили у склад комісії по обстеженню розміщення ТС прийшли до висновку про відхилення від паспортів прив`язок ТС. Відтак, розміщення на бетонній підготовці металевого каркасу одного павільйону замість розміщення чотирьох павільйонів суперечить вимогам виданих паспортів прив`язки ТС, а також свідчить про подання замовником завідомо недостовірних відомостей в схемі розміщення ТС та ескізах фасадів ТС. Ужгородською міською радою прийнято рішення від 07 вересня 2021 року № 398 «Про скасування підпунктів 1.1, 1.2, пункту 1 рішення виконкому 10.04.2019 № 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», згідно п. 2 якого вирішено Управлінню містобудування та архітектури анулювати відповідні паспорти прив`язки тимчасових споруд. Відтак, виконуючи рішення Ужгородської міської ради від 07 вересня 2021 року № 398 Управління містобудування та архітектури виконало його вимогу та анулювало паспорти прив`язок ТС № 7/03-03 та № 8/03-03.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10.04.2019 року №124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» ОСОБА_1 погоджено розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності - двох павільйонів по АДРЕСА_1 (біля будівлі №70 ТОВ «Новий ринок»).

На виконання вимог рішення від 10 квітня 2019 року Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради на замовлення ОСОБА_1 видано паспорти прив`язки за реєстраційними №7/03-03 та №8/03-03.

Наказом Управління містобудування та архітектури «Про анулювання дії паспортів прив`язки ТС» від 14 вересня 2021 року № 132-ТС, відповідно до частини четвертої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», керуючись наказом Мінрегіону України від 21.10.2011 р. № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» і пунктом 3.5.4 Положення про управління містобудування та архітектури, згідно з п. 2 рішення ІХ сесії VIII скликання Ужгородської міської ради 07.09.2021 року № 398 «Про скасування підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 рішення виконкому 10.04.2019 « 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», анульовано дію паспортів №7/03-03 та №8/03-03 від 19 березня 2021 року, замовник ОСОБА_1 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом, який визначає, правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі Закон №3038-VI).

Відповідно ч.2 ст. 28 Закону №3038-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Частиною 4 ст. 28 Закону №3038-VI визначено, що розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, а з внесенням змін до Закону України "Про благоустрій населених пунктів" скасовані повноваження сільських, селищних, міських рад в частині надання дозволу на розміщення на території об`єктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торгового та іншого призначення.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року №244 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (далі - Порядок № 244), яким визначені механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, в тому числі отримання паспорту прив`язки тимчасової споруди (далі ТС) та підстави анулювання дії паспорту прив`язки ТС.

Відповідно до абз. 3 п. 1.4 розділу І Порядку № 244 паспорт прив`язки ТС - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М 1 : 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд ТС та напрям підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).

Згідно з п. 2.2. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.

Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Порядку № 244 до заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1 : 500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування/прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)/місцезнаходження ТС/контактна інформація) та напрям підприємницької діяльності.

Цей перелік документів є вичерпним.

Згідно з п. 2.5 розділу ІІ Порядку № 244 про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідного комплекту документів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

У відповідності до п. 2.7розділу ІІ Порядку № 244 паспорт прив`язки ТС надається органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Відповідно до Положення про управління містобудування та архітектури, затвердженого рішенням Ужгородської міської ради від 30 березня 2017 року № 624, Управління містобудування та архітектури є виконавчим органом Ужгородської міської ради та відповідно до п. 3.5.4 надає адміністративні послуги, зокрема щодо оформлення паспорту прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 2.12 розділу ІІ Порядку № 244 Паспорт прив`язки ТС підписується керівником (заступником керівника) відповідного органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.

Як вбачається, із паспортів прив`язки №7/03-03 та №8/03-03, вони підписані начальником управління містобудування та архітектури.

Відповідно до п. 2.26 Порядку № 244 дія паспорта прив`язки ТС анулюється за таких умов:

недотримання вимог паспорта прив`язки ТС при її встановленні;

невстановлення ТС протягом 6 місяців з дати отримання паспорта прив`язки ТС;

надання недостовірних відомостей у документах, зазначених у пункті 2.6 цього Порядку, під час підготовки паспорта прив`язки ТС.

З огляду на вищенаведене, в наказі про анулювання паспорту прив`язки має бути зазначена хоча б одна із підстав анулювання, визначених в п.2.26 Порядку № 244. Разом з тим, анулювання дії паспорта прив`язки має право здійснювати орган, який видав такий паспорт.

В той же час, як вбачається з оскарженого наказу про анулювання дії паспортів прив`язки ТС, відповідач не зазначає, яка саме підстава, визначена п. 2.26 Порядку № 244 стала причиною анулювання дії паспортів прив`язки ТС, а містить тільки посилання на те, що вказаний наказ виданий на підставі наказу Мінрегіону України від 21.10.2011 р. № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» і пунктом 3.5.4 Положення про управління містобудування та архітектури, згідно з п. 2 рішення ІХ сесії VIII скликання Ужгородської міської ради 07.09.2021 року № 398 «Про скасування підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 рішення виконкому 10.04.2019 « 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

Відтак, в оскарженому наказі не наведена жодна із передбачених підстав для анулювання дії паспортів прив`язки ТС та не вказано, які саме обставини стали підставою для такого анулювання.

Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція, зокрема у межах справ №806/1049/15, № 509/4156/15-а, № №804/4435/16, згідно якої, приймаючи рішення, відповідний орган повинен навести усі підстави його прийняття у вказаному рішення. Водночас, рішення суб`єкта владних повноважень вважається прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, якщо належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні не наведено.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, з оскарженого наказу вбачається, що він винесений згідно п. 2 рішення ІХ сесії VIII скликання Ужгородської міської ради від 07 вересня 2021 року № 398 «Про скасування підпунктів 1.1, 1.2 пункту 1 рішення виконкому 10.04.2019 № 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».

Так, як вже встановлено судом, п. 1.1 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10 квітня 2019 року №124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності» погоджено ОСОБА_1 розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності - двох павільйонів по АДРЕСА_1 (біля будівлі №70 ТОВ «Новий ринок»).

На виконання вимог рішення від 10 квітня 2019 року Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради на замовлення ОСОБА_1 видано паспорти прив`язки за реєстраційними №7/03-03 та №8/03-03.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Аналіз наведених положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування.

Водночас, у ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема:

а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується;

б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин.

Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним.

Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2022 року у справі № 809/847/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, з огляду на вищенаведене, суд враховує що на момент винесення оскарженого наказу Управління містобудування та архітектури від 14 вересня 2021 року № 132-ТС «Про анулювання паспортів прив`язки» рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 10 квітня 2019 року № 124 «Про погодження розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», яке є актом індивідуальної дії, було реалізоване шляхом встановлення тимчасових споруд, а тому вичерпало свою дію.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву, на акт обстеження розміщення тимчасових споруд (ТС) по АДРЕСА_1 , у пункті 2 якого зазначено, що замовниками встановлено на бетонній підготовці металевий каркас одного павільйону замість розміщення чотирьох павільйонів, що не відповідає вимогам (по 2 павільйони відповідно) паспортів прив`язки ТС ОСОБА_1 за № 7/03-03, № 8/03-03 від 19.03.2021 р., то суд зазначає, що із вказаного акту вбачається, що на момент обстеження будівельні роботи не проводилися, замовники ТС та будівельники були відсутні. Крім того, із вказаного акту неможливо встановити, на підставі яких даних комісія дійшла до таких висновків та які спеціальні прилади та/або устаткування були застосовані при обстеженні.

Разом з тим, відповідно до висновку експерта за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження № 0048/2022 від 10 березня 2023 року можливість приблокування/зблокування торгових павільйонів по АДРЕСА_1 ) між собою передбачалося. Загальне місце розміщення двох торгових павільйонів ОСОБА_1 , встановлених на підставі паспортів прив`язки відповідає схемі розміщення, виконаної на топографо-геодезичній основі у масштабі 1:500, яка є невід`ємною частиною паспортів прив`язки з єдиною відмінністю, що частина простору вбиральні яка забудова іншим власником не відділена перегородкою. Фасади тимчасових споруд ОСОБА_1 відповідають паспортам прив`язки ТС, із єдиною відмінністю, що віконні проріз ширший, а співвласниками влаштовано спільних вхід до вбиральні. Паспорти прив`язки ОСОБА_1 торгових павільйонів по АДРЕСА_1 ) № 7/03-03 та № 8/03-03, відповідають вимогам Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244.

Відповідно до статті 2 частини 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 КАС України передбачає, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Обґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень полягає в дослідженні усіх обставин, що є істотними у процесі його прийняття, аналізі таких обставин та їх правової оцінки.

В той же час, надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суб`єкта владних повноважень на предмет його відповідності наведеним критеріям, суд зазначає, що з матеріалів справи та оскарженого наказу про анулювання дії паспортів прив`язки ТС не вбачається наявності передбачених п. 2.26 Порядку № 244 підстав для анулювання цих паспортів прив`язки, що свідчить про його прийняття без додержання вимог ч.2 ст. 2 КАС України.

Крім того, суд зазначає, у рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

У пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви № 846/16 та № 1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції констатовано, що суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява N 31443/96, пункт 1 15).

Відтак, враховуючи вищенаведене, прийняття рішення про анулювання паспорту прив`язки тимчасових споруд після встановлення позивачем ТС відповідно до чинного паспорта прив`язки, суперечить принципу правової визначеності, обґрунтованості, розсудливості та пропорційності, що є підставою для визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради «Про анулювання дії паспортів прив`язки ТС» від 14 вересня 2021 року № 132-ТС.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність анулювання дії паспортів прив`язки ТС, відтак позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до ст. 139 КАС України необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Героїв Небесної Сотні, 4, ) про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 14 вересня 2021 року № 132-ТС «Про анулювання дії паспортів прив`язки ТС».

3.Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради (Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Героїв Небесної Сотні, 4, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяН.Д. Маєцька