Справа № 274/7527/22
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-05-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Житомир справа № 274/7527/22

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа - Житомирський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними рішення №4/787 від 12.10.2022 Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у знятті з військового обліку ОСОБА_1 , що має рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №1801.2-4243/1801.2.1-22 від 07.09.2022, відповідно до якого йому надано дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Французької Республіки;

- зобов`язати Бердичівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки зняти з військового обліку ОСОБА_1 , відповідно до ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та Рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області №1801.2-4243/1801.2.1-22 від 07.09.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області було прийнято рішення про оформлення ОСОБА_1 документів для виїзду за кордон на постійне проживання до Французької Республіки. Для оформлення документів необхідно зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні. Позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття з військового обліку у зв`язку з виїздом за кордон, оскільки для проставляння у паспорті громадянина України та паспорті громадянина України для виїзду за кордон штампа про оформлення виїзду на постійне місце проживання необхідно знятись з військового обліку.

За результатами розгляду заяви позивачу надано відповідь у якій керівник Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки дозвіл на виїзд за межі території України для постійного місця проживання до Республіки Франції не надано. Позивач вважає таку відмову протиправною у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 17.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач у строк та в порядку, визначеному ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що підставою для зняття з військового обліку військовозобов`язаних є вибуття за межі України на строк більше трьох місяців як факт, що відбувся. Крім того, необхідність зняття з реєстрації місця проживання в Україні відповідно до Порядку виникає лише після прийняття рішення ЗДУ про оформлення документів для залишення на постійне проживання за кордоном. Просить відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

09.03.2023 від третьої особи - Житомирського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, надійшли пояснення щодо предмету спору, в яких просять позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення за безпідставністю.

У відповіді на відзив позивач підтримує заявлені позовні вимоги.

Зважаючи на незначну складність справи, суд вважає за необхідне розглянути її в порядку п.2 ч.1ст.263 КАС України.

У відповідності до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, рішенням Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області від 07.09.2022 прийнято рішення про оформлення ОСОБА_1 документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання до Французької Республіки. Строк дії рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання становить шість місяців з дня його прийняття. Для оформлення документів для вихзду за кордон на постійне проживання необхідно:

- зняти з реєстрації своє місце проживання в Україні;

- надати територіальному органу ДМС паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон для проставлення в них штампа про оформлення виїзду на постійне проживання.

Позивач звернувся до Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про зняття з військового обліку у зв`язку з виїздом за кордон. До заяви долучений лист Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 07.09.2022 №1801.2-4243/1801.2.1-22.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 було надано відповідь від 12.10.2022 №4/787, у якій керівник Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки дозвіл на виїзд за межі території України для постійного місця проживання до Французької Республіки не надав.

Водночас повідомлено, що відповідно до ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" немає законних підстав для надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час загальної мобілізації. Також, враховуючи постанову військово-лікарської комісії Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка визнала ОСОБА_1 придатним до військової служби, позивач підлягає призову по загальній мобілізації.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII).

Згідно з ч.2 ст.1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно із ч. 7 ст. 1 цього ж Закону, виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно із ч.10 ст.1 цього ж Закону, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.33 військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання.

Згідно із ч.4 ст.37 цього ж Закону, у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"( затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних правовідносин розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Як зазначалось судом, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у Бердичівському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

В той же час, позивач посилається на те, що він підлягає зняттю з військового обліку, у зв`язку із тим, що він відповідно до рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, відповідно до якого йому надано дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання.

Враховуючи викладене, суд зазначає наступне.

Згідно із п.2 ч.5 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України:

2) з військового обліку військовозобов`язаних:

які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання;

які прийняті на службу до Національної поліції України, Служби судової охорони, Державного бюро розслідувань, Бюро економічної безпеки України, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України;

які вибули на строк більше трьох місяців за межі України;

в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що він має рішення, відповідно до якого йому надано дозвіл на оформлення документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання, оскільки відповідачем в межах повноважень та на підставі вимог закону не надано дозвіл військовозобов`язаному ОСОБА_1 на зміну місця проживання під час дії правового режиму воєнного стану та під час проведення заходів загальної мобілізації.

Про наявність інших законних підстав для знаття позивача з військового обліку, позивач не зазначив та відповідно не надав належних та допустимих доказів такого.

З огляду на наведене, суд вважає позов необґрунтованим, а підстави для його задоволенні відсутніми.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили наявність порушеного права.

Якщо право особи не є порушеним, то, відповідно, воно не може бути захищеним судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інд. код НОМЕР_1 ) відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва