Справа № 440/4122/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

01 травня 2023 рокум. ПолтаваСправа №440/4122/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши у письмовому провадженні заяву громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про забезпечення його позову до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 06.04.2023 через підсистему "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача поновити посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 13.06.2017 та повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 16.03.2023 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .

07.04.2023 за результатами автоматизованого розподілу позов переданий судді Кукобі О.О.

Разом з позовною заявою ініціатор звернення подав заяву про забезпечення позову, в якій просив:

зупинити дію рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2017 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням в цій справі;

заборонити УДМС України в Полтавській області приймати рішення про видворення, про примусове повернення і примусове видворення з України громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням в цій справі;

заборонити органам ДМС України, органам охорони державного кордону, органам СБ України, Національної поліції вживати заходів з безпосереднього видворення, примусового повернення, затримання, що стосуються предмета спору стосовно громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження).

25.04.2023 до суду надійшла заява позивача про відвід судді Кукоби О.О. від розгляду справи №440/4122/23.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 для вирішення питання про відвід судді Кукоби О.О. заяву громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про відвід судді у справі №440/4122/23 передано для визначення судді у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2023 (суддя Довгопол М.В.) у задоволенні заяви громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про відвід судді Кукоби Олександра Олександровича у справі №440/4122/23 відмовлено.

27.04.2023 головуючому судді Кукобі О.О. передано заяву громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 від 25.04.2023 про забезпечення позову.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2023 заяву про забезпечення позову повернуто ініціатору звернення з огляду на її невідповідність вимогам частини четвертої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

28.04.2023 до суду втретє надійшла заява позивача про забезпечення позову, у якій він просив зупинити дію рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2017 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 та посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 13.06.2017 громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням в цій справі.

Мотивуючи подану заяву позивач стверджував про очевидну протиправність спірного рішення, а також зазначив, що наслідком прийняття спірного рішення є скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.06.2017, що призводить до втрати ним законних підстав перебування на території України.

Згідно з частиною першою статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За змістом пункту 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику учасників справи, у порядку письмового провадження.

Розглянувши подану заяву та матеріали адміністративної справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу пункту 1 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта.

За змістом частини другої цієї статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання /частина шоста статті 154 КАС України/.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними. Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Визначальним є те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Суд враховує, що предметом цього спору є правомірність рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України "Про імміграцію", якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Тож, суд визнає помилковими доводи позивача про те, що до розгляду по суті цього спору його може бути затримано та примусово видворено з України.

Аналогічний висновок щодо застосування наведеного положення Закону України "Про імміграцію" викладений в постанові Верховного Суду від 03.02.2022 у справі №280/4557/21 та врахований судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Доводи позивача про очевидну протиправність спірного рішення потребують перевірки у ході розгляду справи у суді та ґрунтуються на помилковому застосуванні ним до спірних відносин положень Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (надалі - Порядок №321), що втратили чинність на момент виникнення спірних відносин.

Поряд з цим, суд враховує, що позивач 13.06.2017 документований посвідкою на постійне проживання № ІН НОМЕР_2 /а.с. 13/.

Пунктом 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, визначено, що посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

У силу абзацу першого пункту 3 названого Порядку посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

А відповідно до підпункту 4 пункту 72 згаданого Порядку, посвідка вилучається, визнається недійсною та знищується у разі скасування посвідки.

Суд враховує, що рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну містить положення про те, що видана на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 15.05.2017 посвідка скасована відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.

Пунктом 78 Порядку №321 передбачено, що рішення про відмову в оформленні, обміні та видачі посвідки, про її скасування може бути оскаржено іноземцем або особою без громадянства в адміністративному порядку або до суду в установленому порядку.

Однак, подання позову та відкриття судом провадження у справі не зупиняє дію рішення органу міграції в частині скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За змістом пунктів 5-7 частини першої статті 8 названого Закону, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: запроваджувати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комендантську годину (заборону перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень), а також встановлювати спеціальний режим світломаскування; встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів; перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Таким чином, з огляду на введення на території України воєнного стану та застосовані у зв`язку з цим обмеження (зокрема, запровадження комендантської години, обмеження свободи пересування, перевірка документів, що посвідчують особу тощо) вилучення у позивача посвідки на постійне проживання, як правовий наслідок її скасування на підставі оспорюваного рішення, призведе до втрати ним законних підстав перебування на території України, унеможливить підтвердження ним своєї особи, а також користування правами, наданими особі з правом постійного проживання на території України.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини вказав, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку про наявність в умовах воєнного стану підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом зупинення дії рішення УДМС України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування дозволу на імміграцію в Україну виключно в частині положення про скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.06.2017 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/4122/23.

Обраний судом спосіб забезпечення позову у цій справі не стосується прав та інтересів третіх осіб, не призводить до вирішення спору без його розгляду по суті, однак гарантує позивачу ефективний спосіб захисту у разі задоволення його позовних вимог.

А тому, заяву громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про забезпечення позову належить задовольнити частково.

Керуючись статтями 150, 151, 153, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 про забезпечення його позову до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зупинити дію рішення управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 16.03.2023 №7 про скасування громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну в частині положення про скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 13.06.2017 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/4122/23.

В іншій частині - у задоволенні заяви відмовити.

Стягувач: громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Боржник: управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (; вул. Пушкіна, 63, м. Полтава, Полтавська область, 36039).

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Допустити ухвалу до негайного виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя О.О. Кукоба