Справа № 420/3982/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3982/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, керівника апарату Одеського апеляційного суду Холод Вікторії Володимирівни про скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 27 лютого 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, керівника апарату Одеського апеляційного суду Холод Вікторії Володимирівни, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправними дії Одеського апеляційного суду, які полягають у відмові у наданні ОСОБА_1 відпустки одинокій матері за 2019, 2020, 2021 роки та призупиненні дії трудового договору на період дії воєнного стану;

2. Визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Одеського апеляційного суду № 38-ос від 24.01.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 »;

3. Визнати протиправним скасувати наказ керівника апарату Одеського та апеляційного суду № 68-ос від 06.02.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 »;

4. Визнати протиправним та скасувати наказ керівника апарату Одеського апеляційного суду № 69-ос від 06.02.2023 «Про звільнення ОСОБА_3 »;

5. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду з 07.02.2023;

6. Зобов`язати Одеський апеляційний суд надати головному спеціалісту відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 відпустку одинокій матері за 2019, 2020, 2021 роки;

7. Зобов`язати Одеський апеляційний суд призупинити дію трудового договору з головним спеціалістом відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 на період дії воєнного стану.

Ухвалою судді від 02.03.2023 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у порядку ст.. 262 КАС України.

Також, вказаною ухвалою від 02.03.2023 витребувано від Одеського апеляційного суду належним чином засвідчені копії всіх матеріалів дисциплінарних проваджень відносно ОСОБА_1 , за результатами яких були прийняті спірні накази та довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю у якому його було звільнено, визначеної відповідно до приписів Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року.

04.04.2023 суд ухвалив клопотання представника позивача адвоката Максимець О.Б., про зобов`язання відповідача надіслати докази (вх..№ЕП/10707/23) від 30.03.2023 повернути заявнику без розгляду.

16.03.2023 до суду надійшов (вх.№ ЕП/8749/23) відзив керівника апарату Одеського апеляційного суду з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог.

До відзиву Одеським апеляційним судом додано витребувані ухвалою судді від 02.03.2023 докази.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що ОСОБА_1 , яка обіймала посаду головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернення громадян, з 24.02.2022 перебувала у різних видах відпусток, тобто майже рік була відсутня на робочому місці у той час, коли в Одеському апеляційному суді наявне надмірне навантаження на працівників, а сам суд з початку вторгнення рф на територію України безперебійно працював та працює відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Зазначає, що відповідно до приписів п.13 ч.4 ст.9 Закону України «Про критичну інфраструктуру», Одеський апеляційний суд відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, а відтак, з огляду на ч.2 ст.12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», роботодавець правомірно відмовив позивачу у наданні додаткової відпустки. Щодо надання додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері за 2019, 2020, 2021 то позивач не подавала роботодавцю документи на підтвердження статусу за цей період. З огляду на правомірну відмову у наданні додаткової оплачуваної відпустки позивачу та невихід на роботу без поважних причин, застосування дисциплінарного стягнення вважає правомірним.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.20), ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), батьком якої є громадянин Сполучених Штатів ОСОБА_5 .

Матеріали справи містять характеристику ОСОБА_1 (т.1 а.с.145), відповідно до якої вона за час роботи в Одеському апеляційному суді на посаді головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян зарекомендувала себе кваліфікованим фахівцем, ввічливою, комунікабельною та такою, що користується повагою та авторитетом у колективі.

23.08.2022 ОСОБА_1 скерувала на адресу керівника апарату Одеського апеляційного суду заяву (т.1 а.с.21) у якій просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати з 24.08.2022 по 24.11.2022 у зв`язку з перебуванням за кордоном, а саме у США. До вказаної заяви додано копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон (т.1 а.с.22-23).

Матеріали справи містять довідку Одеського апеляційного суду від 06.01.2023 №3д (т.1 а.с.99), складену в тому, що відповідно до наказу керівника апарату Одеського апеляційного суду №620-в від 23.08.2022, який видано на підставі заяви ОСОБА_1 , копій документів підтверджуючих перебування її за кордоном та керуючись частиною 4 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - головному спеціалісту відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 було надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 90 календарних днів з 24 серпня по 21 листопада 2022 року.

Керівник апарату Одеського апеляційного суду скерувала на адресу ОСОБА_1 повідомлення від 17.11.2022 №05-03/530/2022 (т.1 а.с.24) у якому зазначала, що термін наданої відпустки спливає 21 листопада 2022 року та з 22 листопада 2022 року позивачу слід приступити до виконання своїх посадових обов`язків, а у разі неможливості приступити, пропонувала скористатися правом на розірвання трудового договору.

Керівник апарату Одеського апеляційного суду скерувала на адресу ОСОБА_1 лист від 22.11.2022 №05-03/543/2022 (т.1 а.с.25) у якому зазначала, що на заяву про надання відпусток від 21.11.2022 та прийняття рішення про призупинення трудових відносин прийнято наказ №736-в від 22.11.2022, проте, оскільки для застосування механізму призупинення дії трудового договору передбачається неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки, наразі у роботодавця відсутні правові підстави для прийняття рішення про призупинення трудових відносин з 22.11.2022.

До вказаного листа від 22.11.2022 доданий наказ керівника апарату Одеського апеляційного суду від 22.11.2022 №736-в «Про надання відпустки ОСОБА_2 » (т.1 а.с.26), де наказано надати головному спеціалісту відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 додаткову оплачувану відпустку за стаж роботи на державній службі понад 20 років (2021 рік) тривалістю 15 календарних днів, частину додаткової оплачуваної відпустки за стаж роботи на державній службі понад 19 років (2020 рік) тривалістю 11 календарних днів, частину щорічної відпустки тривалістю 6 календарних днів за період роботи з 18.03.2022 17.03.2022 з 22 листопада по 23 грудня 2022 року (Підстава: заява ОСОБА_2 ЕП-17456/22 від 22.11.2022, погодження).

22.12.2022 ОСОБА_1 скерувала на адресу керівника апарату Одеського апеляційного суду заяву (т.1 а.с.26) у якій просила надати їй додаткову відпустку з 24 грудня 2022 року як матері, яка самостійно виховує дитину віком до 15 років.

До вказаної заяви додана довідка Одеського ліцею №81 Одеської міської ради від 16.12.2022 №314/01-21 (т.1 а.с.28), яка видана ОСОБА_4 , 2008 року народження, в тому, що вона дійсно навчається в Одеському ліцеї №81 у 9-Б класі. За час навчання в закладі з 2014 року, питанням навчання і вихованням дівчини займається мати ОСОБА_1 . Її батько, ОСОБА_6 , до адміністрації закладу, класних керівників та вчителів закладу не звертався. Батьківськи збори, заходи не відвідував.

Керівник апарату Одеського апеляційного суду прийняла наказ від 23.12.2022 №788-в «Про надання відпустки ОСОБА_2 » (т.1 а.с.142-143, 208-210), де наказано надати головному спеціалісту відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері за 2022 рік тривалістю 10 календарних днів з 24 грудня 2022 року по 02 січня 2023 року.

Відповідно до графіку надання відпусток працівникам апарату на 2022 рік (т.1 а.с.156-157), ОСОБА_1 були надані відпустки: додаткова з 21.03.2022 по 08.04.2022; додаткова з 03.05.2022 по 06.05.2022; додаткова з 06.06.2022 по 10.06.2022; додаткова з 04.07.2022 по 15.07.2022; основна з 19.09.2022 по 07.10.2022; додаткова з 26.12.2022 по 30.12.2022.

03.01.2023 ОСОБА_1 скерувала на адресу керівника апарату Одеського апеляційного суду заяву (т.1 а.с.30) у якій просила надати їй невикористану за минулі роки, починаючи з 2019 року додаткову відпустку одинокої матері та додала копію довідки Одеського ліцею №81 Одеської міської ради від 16.12.2022 №314/01-21.

Матеріали справи містять акти Одеського апеляційного суду про неприбуття працівника на роботу, складені заступником начальника відділу кадрової роботи та управління персоналом Радош О.В., начальником відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_7 , заступником начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_8 , про те, що головний спеціаліст ОСОБА_9 , не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків, а саме від 03.01.2023 о 12:00 (т.1 а.с.82-83), від 04.01.2023 (т.1 а.с.84).

Керівник апарату Одеського апеляційного суду на адресу ОСОБА_1 скерувала повідомлення від 04.01.2023 №05-03/6/2023 (т.1 а.с.31, 85-87) у якому повідомляла, що 02.01.2023 є останнім днем відпустки, наданої наказом від 23.12.2022 №788-в. У наданні додаткової відпустки відповідно до заяви від 03.01.2023 відмовлено. У зв`язку з невиходом на роботу складені відповідні акти про відсутність на робочому місці 03.01.2023 та 04.01.2023. Пропонувала надати пояснення щодо причин відсутності та невиконання посадових обов`язків з 03.01.2023. Вказувала, що присутність ОСОБА_1 на робочому місці є необхідною задля рівномірного розподілу посадових обов`язків серед інших працівників відділу. Звертала увагу на положення ч.2 ст.12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та зазначала, що починаючи з 03.01.2023 ОСОБА_1 не відповідає на повідомлення у месенджері «Viber» за номером телефону за яким відбувалась переписка та повідомлення додатково направлено електронною поштою на адресу, що вказана в останній заяві.

Матеріали справи містять акт Одеського апеляційного суду про неприбуття працівника на роботу, складений заступником начальника відділу кадрової роботи та управління персоналом ОСОБА_10 , начальником відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_7 , заступником начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_8 , про те, що головний спеціаліст ОСОБА_9 , не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків, а саме від 05.01.2023 о 12:00 (т.1 а.с.88).

У відповідь на повідомлення від 04.01.2023 №05-03/6/2023, ОСОБА_1 скерувала лист від 04.01.2023 (т.1 а.с.32-34, 89-91) у якому вказувала, що, по-перше, їй було невідомо про існування наказу від 23.12.2022 №788-в, відповідно до якого вона мала стати до роботи саме 03.01.2023, а, по-друге, її невихід на роботу 03.01.2023 та 04.01.2023 пов`язаний не з небажанням працювати, а з тим, що вона перебуває за кордоном, оскільки у зв`язку зі збройною агресією росії, була вимушена виїхати з малолітньою донькою у безпечне місце. Зазначала, про очевидну постійну загрозу життю та здоров`ю, підкреслювала про право на життя та обов`язок держави захищати життя людини. Просила надати невикористані соціальні відпустки матері, яка самостійно виховує доньку за 2019, 2021, 2021 роки, а після надати відпустку без збереження заробітної плати у відповідності до вимог ст.ст.12, 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Керівник апарату Одеського апеляційного суду на адресу ОСОБА_1 скерувала повідомлення від 05.01.2023 №05-03/8/2023 (т.1 а.с.35, 92-95) у якому повідомляла про відмову у задоволенні заяви від 04.01.2023 з огляду на приписи ч.2 ст.12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та на те, що Одеський апеляційний суд відноситься до об`єктів критичної інфраструктури. Повторювала, що 02.01.2023 є останнім днем відпустки, наданої наказом від 23.12.2022 №788-в. Вкотре пропонувала надати пояснення щодо причин відсутності та невиконання посадових обов`язків з 03.01.2023. Пропонувала скористатися правом на розірвання трудового договору. Додатково інформувала, що надання ОСОБА_1 будь-яких інших відпусток, окрім обов`язкових, керівництвом суду не погоджується та погоджуватись не буде.

У відповідь на повідомлення від 05.01.2023 №05-03/8/2023, ОСОБА_1 скерувала лист від 05.01.2023 (т.1 а.с.96-98), ідентичний за змістом її листу від 04.01.2023, та просила надати їй відпустку без збереження заробітної плати у відповідності до вимог п.4 ст.12, ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а після її закінчення призупинити дію трудового договору на трок не більше ніж період дії воєнного стану в Україні.

Матеріали справи містять акт Одеського апеляційного суду про неприбуття працівника на роботу, складений заступником начальника відділу кадрової роботи та управління персоналом ОСОБА_10 , начальником відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_7 , заступником начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_8 , про те, що головний спеціаліст ОСОБА_9 , не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків, а саме від 06.01.2023 о 12:00 (т.1 а.с.100).

У повідомленні від 06.01.2023 №05-03/11/2023 (т.1 а.с.101-103) на адресу ОСОБА_1 керівник апарату Одеського апеляційного суду інформувала про відмову у задоволенні заяви від 05.01.2023 про надання відпустки без збереження заробітної плати у відповідності до вимог ч.4 ст.12, ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та призупинення дії трудового договору на строк не більше ніж період дії воєнного стану в Україні. ОСОБА_1 було надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 90 календарних днів з 24.08.2022 по 21.11.2022, а відтак, з огляду на приписи ч.4 ст.12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», її право на отримання відпустки без збереження заробітної плати, як особи, яка перебуває за кордоном, тривалістю 90 дні використано. Зазначала, що підстави для призупинення дії трудового договору відсутні з огляду на те, що Одеський апеляційний суд відноситься до об`єктів критичної інфраструктури та безперебійно працював та працює у період воєнного стану в Україні. Зазначала на необхідність у строк до 09.01.2023 надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці 05 та 06 січня 2023 року та 09 січня 2023 року приступити до виконання посадових обов`язків. Вказувала, що відсутність без поважних причин на робочому місці є порушенням трудової дисципліни, що має наслідком притягнення до дисциплінарної відповідальності.

На повідомлення від 06.01.2023 №05-03/11/2023 ОСОБА_1 08.01.2023 скерувала заяву (т.1 а.с.37-42, 104-109) де доводила до відома, що у зв`язку зі збройною агресією росії, була вимушена вивезти свою неповнолітню дитину у безпечне місце, при цьому є одинокою матір`ю. Вказувала, що її відсутність на робочому місці пов`язана з метою забезпечити можливість безпечного довкілля, можливості нормального, спокійного зростання та розвитку її дитини. Зазначала, що Одеським апеляційним судом не здійснено належного зазначення відповідної нормативно-правової бази, згідно з якою суд віднесено до об`єктів критичної інфраструктури та просила надати невикористані додаткові щорічні відпустки загальною кількістю 30 календарних днів, як одинокій матері дитини віком до 15 років.

Матеріали справи містять акт Одеського апеляційного суду про неприбуття працівника на роботу, складений заступником начальника відділу кадрової роботи та управління персоналом Радош О.В., начальником відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_7 , заступником начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_8 , про те, що головний спеціаліст ОСОБА_9 , не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків, а саме від 09.01.2023 о 12:00 (т.1 а.с.110).

Начальник відділу діловодства та обліку звернення громадян Одеського апеляційного суду скерувала на адресу керівника апарату суду доповідну записку від 09.01.2023 (т.1 а.с.81) у якій доводила до відома, що у період з 03 січня 2023 року по 09 січня 2023 року головний спеціаліст відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_9 , без повідомлення причин відсутності, не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків на ділянці опрацювання й реєстрації матеріалів справ, апеляційних скарг, подань (клопотань) та заяв в автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3» в порядку ЦПК України, КПК України та КУпАП (кабінет 216). Враховуючи тривалу відсутність працівника та виникле надмірне навантаження внаслідок розподілення виконуваних обов`язків на інших працівників відділу, з метою належної організації роботи відділу діловодства та обліку звернень громадян, оптимізації роботи ділянки з опрацювання й реєстрації матеріалів справ, апеляційних скарг, подань (клопотань) та заяв в автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3» в порядку ЦПК України, просила вжити відповідні заходи задля забезпечення зменшення та рівномірності навантаження.

Керівник апарату склала на адресу ОСОБА_2 повідомлення від 10.01.2023 №05-03/16/2023 (т.1 а.с.111), яким інформувала про відмову у задоволенні заяви від 09.01.2023 про надання відпустки тривалістю 30 календарних днів, як жінці, яка виховує і утримує дитину сама у відповідності до вимог абзацу 3 пункту 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а також відсутності в матеріалах особової справи будь-яких документів, що підтверджують статус жінки, яка утримує дитину сама у 2019, 2020, 2021 роках. Довідка датована 2022 роком не дає право на отримання відпустки за попередні роки. Вказувала, що у зв`язку з цим ОСОБА_2 необхідно приступити до виконання посадових обов`язків за основним місцем роботи на посаді головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян.

Вказане повідомлення від 10.01.2023 №05-03/16/2023 було направлено на електронну адресу ОСОБА_2 12.01.2023 (т.1 а.с.112).

Керівник апарату Одеського апеляційного суду прийняла наказ від 10.01.2023 №17-ос «Про порушення дисциплінарного провадження» (т.1 а.с.80), де наказала порушити дисциплінарне провадження по факту неприбуття головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду для виконання посадових обов`язків 03, 04, 05, 06, 09 січня 2023 року; доповідну записку начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_11 від 09.01.2023, Акти про неприбуття працівника на роботу від 03.01.2023, 04.01.2023, 05.01.2023, 06.01.2023, 09.01.2023 передати дисциплінарній комісії.

Одеський апеляційний суд склав повідомлення про засідання дисциплінарної комісії суду (т.1 а.с.113), яким, у зв`язку із здійсненням дисциплінарного провадження на підставі наказу від 10.01.2023 №17-ос, ОСОБА_9 запрошувалась на засідання дисциплінарної комісії 17.01.2022 о 12:00.

Зазначене повідомлення скеровано на електронну адресу ОСОБА_3 10.01.2023 (т.1 а.с.114-115).

Крім того, 11.01.2023 на адресу ОСОБА_3 повторно направлений наказ від 10.01.2023 №17-ос та повідомлення від 10.01.2023 (т.1 а.с.116-126).

Одеський апеляційний суд склав повідомлення від 16.01.2023 (т.1 а.с.127) на адресу ОСОБА_3 у якому, у зв`язку із здійсненням дисциплінарного провадження, порушеного на підставі наказу керівника апарату №17-ос від 10.01.2022, просив надати пояснення щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, зокрема у письмовому вигляді, у строк до 17 січня 2023 року.

Зазначене повідомлення 16.01.2023 було направлено на електронну адресу ОСОБА_3 (т.1 а.с.128-129).

В свою чергу, ОСОБА_9 16.01.2023 скерувала на адресу відповідача письмові пояснення (т.1 а.с.130-135) у яких адресант зазначала, що керівником апарату Одеського апеляційного суду не здійснено належного зазначення відповідної нормативно-правової бази, згідно з якою Одеський апеляційний суд було віднесено до об`єктів критичної інфраструктури, а тому посилання на цей факт і відмова у наданні відпустки в умовах дії воєнного стану є необґрунтованою. Що стосується невиходів на роботу 03, 04, 05, 06, 09 січня 2023 року вказувала, що перебуває за кордоном, оскільки у зв`язку зі збройною агресією росії була вимушена виїхати з малолітньою донькою у безпечне місце і саме з цієї підстави не може приступити до виконання службових обов`язків. Після закінчення строку дії військового стану має намір повернутися до постійного місця проживання та приступити до виконання своїх посадових обов`язків. Вказує, що відпустка 90 календарних днів як особі, яка виїхала за кордон, у 2023 році використана не була. Підкреслювала, що її відсутність на робочому місці у період дії воєнного стану не містить в собі ознак дисциплінарного проступку. Просила прийняти рішення про відсутність у діях державного службовця ОСОБА_3 ознак дисциплінарного проступку та надати відпустку без збереження заробітної плати за 2023 рік до спливу строку дії воєнного стану, а після її закінчення призупинити дію трудового договору на строк не більше ніж період дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до інформації про фактичне місцезнаходження суддів та працівників апарату Одеського апеляційного суду станом на 03.01.2022, 04.01.2023, 05.01.2023, 06.01.2023, 09.01.2023 (т.1 а.с.137-141), а також станом на 10.01.2023, 11.01.2023, 12.01.2023, 13.01.2023, 16.01.2023, 17.01.2023, 18.01.2023, 19.01.2023, 20.01.2023 (т.1 а.с.215-223), складеної головним спеціалістом відділу кадрової роботи та управління персоналом, причини неявки на роботу головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 невідомо.

Начальник відділу діловодства та обліку звернень громадян на адресу дисциплінарної комісії Одеського апеляційного суду скерувала пояснення від 17.01.2023 (т.1 а.с.144), у яких зазначала, що головний спеціаліст відділу діловодства та звернень громадян ОСОБА_1 , без повідомлення причин відсутності з 03 січня 2023 року не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків на ділянці опрацювання й реєстрації матеріалів справ, апеляційних скарг, подань (клопотань) та заяв в автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3» в порядку ЦПК України, КПК України та КУпАП. Внаслідок тривалої фактичної відсутності працівників у тому числі в період дії воєнного стану, зокрема головного спеціаліста відділу ОСОБА_1 , виникає надмірне навантаження, пов`язане з розподіленням виконуваних обов`язків на інших працівників відділу, та в цілому кадровий дефіцит і брак робочої сили, що потребує вжиття відповідних заходів з метою належної організації роботи відділу, оперативного залучення до виконання роботи нових працівників, тощо.

Відповідно до акту про неприбуття від 17.01.2023 (т.1 а.с.162), ОСОБА_1 не прибула на засідання дисциплінарної комісії Одеського апеляційного суду.

Відповідно до протоколу №1-/23-д засідання дисциплінарної комісії Одеського апеляційного суду від 17.01.2023 (т.1 а.с.158-161), комісія, окрім іншого, вирішила в діях головного спеціаліста відділу діловодства та звернень громадян ОСОБА_3 наявний дисциплінарний проступок, підготувати подання з рекомендацією керівнику апарату суду застосувати до ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Дисциплінарна комісія Одеського апеляційного суду скерувала на адресу керівника апарату суду подання (т.1 а.с.163-171) з якого вбачається, що при дослідженні матеріалів дисциплінарної справи встановлено, що у період з 04.01.2023 по 09.01.2023 головний спеціаліст ОСОБА_9 , без повідомлення причин відсутності, не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків. Керівником апарату суду неодноразово повідомлялось, що Одеський апеляційний суд відноситься до об`єктів критичної інфраструктури та з урахуванням наявного навантаження, присутність ОСОБА_3 на робочому місці є вкрай необхідною, також, повідомлялось, що після спливу строку надання відпустки слід приступити до виконання своїх обов`язків, при цьому, керівником апарату суду було проінформовано ОСОБА_12 про необхідність приступити до роботи з 04.01.2023.

Дисциплінарною комісією зазначається, що Одеський апеляційний суд відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, а відтак служба в суді покладає на службовця підвищені вимоги.

Також, дисциплінарна комісія дійшла до висновку щодо відсутності правових підстав для надання відпустки ОСОБА_1 як одинокій матері з огляду на приписи ч.2 ст.12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Також, при затвердженні графіка відпусток на 2019, 2020, 2021, 2021 ОСОБА_1 не подавала роботодавцю документи на підтвердження статусу одинокої матері, яка виховує дитину.

Дисциплінарна комісія вважала, що повномасштабне вторгнення агресора на територію України та сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути безумовною підставою поважності невиходу на роботу, більш того, місто Одеса відсутнє в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженому наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309.

З огляду на наведене, дисциплінарна комісія не вважала поважною причиною відсутності на робочому місці ОСОБА_3 з мотивів перебування за кордоном з підстав військової агресії та дійшла до висновків: « 1.У діях головного спеціаліста відділу діловодства та звернень громадян ОСОБА_1 наявний дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. 2. Внести керівнику апарату Одеського апеляційного суду подання щодо застосування до головного спеціаліста відділу діловодства та звернень громадян ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани».

Одеський апеляційний суд скерував на адресу ОСОБА_3 повідомлення від 19.01.2023 (т.1 а.с.172-174) про необхідність надати пояснення у зв`язку із внесенням подання від 19.01.2023 дисциплінарною комісією.

Керівник апарату Одеського апеляційного суду прийняла наказ від 24.01.2022 №38-ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 » (т.1 а.с.45, 213), відповідно до якого вказано, що наказом керівника апарату суду №17-ос від 10.01.2023 було ініційоване дисциплінарне провадження по факту неприбуття головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду після закінчення відпустки для виконання посадових обов`язків 03, 04, 05, 06, 09 січня 2023 року. Висновком дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеського апеляційного суду від 19 січня 2023 року встановлено факт неприбуття головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду після закінчення відпустки для виконання посадових обов`язків 03, 04, 05, 06, 09 січня 2023 року без поважних причин.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 147 КЗпП України, пунктом 12 частини 2 статті 65, пунктом 2 частини 1 статті 66, статтею 67, статтею 68, статтею 75, частиною 2 статті 77 Закону України «Про державну службу», статтею 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», наказано головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності за прогул вчинений 04, 05, 06, 09 січня 2023 року без поважних причин. Застосувати до головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Матеріали справи містять акти Одеського апеляційного суду про неприбуття працівника на роботу, складені начальником відділу кадрової роботи та управління персоналом Найбовою О.В., начальником відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_7 , заступником начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_8 , про те, що головний спеціаліст ОСОБА_9 , не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків, а саме від 10.01.2023 о 12:00, від 11.01.2023 о 12:00, від 12.01.2023 о 12:00, від 13.01.2023 о 12:00, від 16.01.2023 о 12:00, від 17.01.2023 о 12:00, 18.01.2023 о 12:00, 19.01.2023 о 12:00, 20.01.2023 о 12:00 (т.1 а.с.181-186, 195-197).

Керівник апарату Одеського апеляційного суду скерувала на адресу ОСОБА_3 повідомлення від 17.01.2023 №05-03/28/2023 (т.1 а.с.191-194) у якому вкотре зазначала про відмову у задоволенні заяви від 16.01.2023 про надання відпустки без збереження заробітної плати, вказувала, що право на отримання відпустки без збереження заробітної плати, як особі, яка перебуває за кордоном, використано, що підстави для призупинення дії трудового договору відсутні та про необхідність надати письмові пояснення причин відсутності на робочому місці з 10 по 17 січня 2023 року про що складені відповідні акти.

На вказане повідомлення від 17.01.2023 ОСОБА_9 надала відповідь від 19.01.2023 (т.1 а.с.202-204) у якій вказувала, що її невихід на роботу пов`язаний з перебуванням за кордоном, оскільки у зв`язку зі збройною агресією росії вимушена виїхати з малолітньою донькою у безпечне місце. Вказує, що жодного разу не отримала належного зазначення нормативно-правової бази, згідно з якою Одеський апеляційний суд було віднесено до об`єктів критичної інфраструктури, а тому відмова у наданні відпустки є необґрунтованою. Просила надати відпустку без збереження заробітної плати за 2023 рік до спливу строку дії воєнного стану, яка не була використана, після її закінчення призупинити дію трудового договору на строк не більше ніж період дії воєнного стану в Україні, а також невикористані соціальні відпустки матері, яка самостійно виховує доньку за період з 2019-2021 роки або надати відпустку до 30 квітня 2023 року без збереження заробітної плати до кінця дії карантину на території України.

Керівник апарату Одеського апеляційного суду на адресу ОСОБА_1 скерувала лист від 24.01.2023 №05-03/40/2023 (т.1 а.с.44) у якому на заяву від 19.01.2023 вказувала, що попередніми повідомленнями було роз`яснено права та обов`язки та не однократно повідомлялось про відмову у наданні відпусток т у призупиненні трудового договору. Звертав увагу, що систематичне направлення на адресу суду однотипних заяв про надання відпусток є зловживання правом та в умовах відсутності безперебійного електропостачання, оголошення повітряних тривог та існуючого надмірного навантаження деструктивно впливає на роботу органу у воєнний час.

Начальник відділу діловодства та обліку звернення громадян Одеського апеляційного суду скерувала на адресу керівника апарату суду доповідну записку від 20.01.2023 (т.1 а.с.180) у якій доводила до відома, що у період з 10 січня 2023 року по 20 січня 2023 року головний спеціаліст відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_9 , без повідомлення причин відсутності, не прибула до Одеського апеляційного суду після закінчення терміну відпустки для виконання посадових обов`язків на ділянці опрацювання й реєстрації матеріалів справ, апеляційних скарг, подань (клопотань) та заяв в автоматизованій системі документообігу суду КП «Д-3» в порядку ЦПК України, КПК України та КУпАП (кабінет 216). Внаслідок тривалої фактичної відсутності працівників, у тому числі в період дії воєнного стану, зокрема головного спеціаліста відділу ОСОБА_1 , виникає надмірне навантаження, пов`язане з розподіленням виконуваних обов`язків на інших працівників відділу, та в цілому кадровий дефіцит і брак робочої сили, що потребує вжиття відповідних заходів з метою належної організації роботи відділу, оперативного залучення до виконання роботи нових працівників, тощо.

Пояснення тотожного змісту 24.01.2023 були скеровані й на адресу дисциплінарної комісії Одеського апеляційного суду (т.1 а.с.211).

Керівник апарату Одеського апеляційного суду прийняла наказ від 20.01.2023 №33-ос «Про порушення дисциплінарного провадження» (т.1 а.с.43, 179), де наказала порушити дисциплінарне провадження по факту неприбуття головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду для виконання посадових обов`язків 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20 (станом на 14.00) січня 2023 року; доповідну записку начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_11 від 20.01.2023, Акти про неприбуття працівника на роботу від 10.01.2023, 11.01.2023, 13.01.2023, 16.01.2023, 17.01.2023, 18.01.2023, 19.01.2023, 20.01.2023 (станом на 14.00) передати дисциплінарній комісії.

Одеський апеляційний суд 20.01.2023 запросив ОСОБА_12 (т.1 а.с.198-201) на засідання дисциплінарної комісії, що відбудеться 25.01.2023 для надання пояснень, зокрема у письмовому вигляді.

Дисциплінарною комісією Одеського апеляційного суду складено акт від 25.01.2023 (т.1 а.с.228) про неприбуття ОСОБА_3 на засідання дисциплінарної комісії.

Відповідно до протоколу №1-2/23-д засідання дисциплінарної комісії Одеського апеляційного суду від 25.01.2023 (т.1 а.с.224-227), комісія, окрім іншого, вирішила в діях головного спеціаліста відділу діловодства та звернень громадян ОСОБА_3 наявний дисциплінарний проступок, підготувати подання з рекомендацією керівнику апарату суду застосувати до ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Дисциплінарна комісія Одеського апеляційного суду скерувала на адресу керівника апарату суду подання від 27.01.2023 (т.1 а.с.229-237) у якому зазначала, що 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20 січня 2023 року складені акти про неприбуття головного спеціаліста відділу діловодства та звернень громадян ОСОБА_3 на роботу.

Комісією встановлено, що наказом керівника апарату суду від 23.12.2022 №788-в ОСОБА_3 надано додаткову оплачувану відпустку, як одинокій матері з 24.12.2022 по 02.01.2023, отже, першим робочим днем державного службовця є 03.01.2023. Відсутність ОСОБА_3 на робочому місці з 03.01.2023 по 09.01.2023 було предметом дослідження в рамках дисциплінарного провадження, порушеного за наказом керівника апарату суду №17-ос від 10.01.2023.

Встановлено, що у повідомленнях керівника апарату суду зазначалось про відмову у чисельних заявах ОСОБА_3 про надання відпусток (від 03.01.2023, 04.01.2023, 05.01.2023, 08.01.2023) та зазначалось про необхідність надати пояснення з причин відсутності на робочому місці, втім, у черговій заяві (від 20.01.2023) ОСОБА_9 вкотре просить надати декілька видів відпусток, призупинити дію трудового договору, пов`язуючи свою відсутність перебуванням за кордоном у зв`язку з військовою агресією.

В свою чергу, 24.01.2023 керівником апарату суду направлено черговий лист про відмову у наданні відпусток, відмову у призупиненні трудового договору.

Комісією встановлено, що ОСОБА_9 з 24.02.2022 була відсутня на робочому місці у зв`язку з відпустками, тобто майже рік.

Дисциплінарна комісія виходила з того, що Одеський апеляційний суд відноситься до об`єктів критичної інфраструктури та безперебійно працював і працює у період дії воєнного стану в Україні, судді відправляють судочинство, а апарат суду здійснює заходи щодо організаційного забезпечення безперервної роботи суду, а відтак служба в суді покладає на службовця підвищені вимоги.

Дисциплінарна комісія встановила, що в період, який досліджується робочі дні з 10.01.2023 по 20.01.2023 ОСОБА_9 була відсутня на робочому місці без будь-яких на то підстав.

Як підсумок, дисциплінарна комісія не вважала поважною причиною відсутності на робочому місці головного спеціаліста ОСОБА_3 з мотивів перебування за кордоном з підстав військової агресії та прийшла до висновку, що ОСОБА_13 допущено дисциплінарний проступок у вигляді прогулу без поважних причин.

Дисциплінарною комісією встановлені обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, а саме бажання працівника понад усе бути у безпечному середовищі, у той же час зазначено, що таке право повинно кореспондуватись і з обов`язком працівника бути на робочому місці або звільнити його.

Щодо вини ОСОБА_3 , комісією зазначено, що вона виражена у формі прямого умислу.

Дисциплінарною комісією враховано відомості, що характеризують державного службовця та обставини, що пом`якшують та обтяжують дисциплінарну відповідальність. Зокрема, враховано, що ознака систематичності порушення трудової дисципліни доведена.

З огляду на наведене, дисциплінарна комісія дійшла до висновків: « 1.У діях головного спеціаліста відділу діловодства та звернень громадян ОСОБА_1 наявний дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 12 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності. 2. Внести керівнику апарату Одеського апеляційного суду подання щодо застосування до головного спеціаліста відділу діловодства та звернень громадян ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення».

Одеський апеляційний суд скерував на адресу ОСОБА_3 повідомлення від 27.01.2023 (т.1 а.с.238-240) про необхідність надати пояснення у зв`язку із внесенням подання від 27.01.2023 дисциплінарною комісією.

Керівник апарату Одеського апеляційного суду прийняла наказ від 06.02.2022 №68-ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 » (т.1 а.с.47), відповідно до якого вказано, що наказом керівника апарату суду №33-ос від 20.01.2023 було ініційоване дисциплінарне провадження по факту неприбуття головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду після закінчення відпустки для виконання посадових обов`язків 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20 січня 2023 року. Поданням дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеського апеляційного суду від 27 січня 2023 року встановлено факт неприбуття головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду після закінчення відпустки для виконання посадових обов`язків 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20 січня 2023 року без поважних причин.

Наказом керівника апарату суду №38-ос від 24.01.2023 до головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за прогул без поважних причин 04.01.203, 05.01.2023, 06.01.2023, 09.01.2023.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 147 КЗпП України, пунктом 12 частини 2 статті 65, пунктом 4 частини 1 статті 66, частиною 5 статті 66 Закону України «Про державну службу», статтею 67, статтею 68, статтею 75, частиною 2 статті 77 Закону України «Про державну службу», статтею 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», наказано головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності за прогул вчинений 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20 січня 2023 року без поважних причин. Застосувати до головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Одеський апеляційний суд прийняв наказ від 06.02.2023 №69-ос «Про звільнення ОСОБА_3 » (т.1 а.с.48), відповідно до якого, керуючись п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, п.12 ч.2 ст.65, п.4 ч.1 ст.66, п.4 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», ст.5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Закону України «Про відпустки», наказано ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу діловодства та обліку звернень громадян, звільнити з займаної посади 06 лютого 2023 року за вчинення дисциплінарного проступку, а саме систематичний прогул державного службовця без поважних причин. Підстава: подання дисциплінарної комісії від 27.01.2023, наказ від 06.02.2023 №68-ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 ».

Вважаючи протиправними дії Одеського апеляційного суду щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відпустки одинокій матері за 2019, 2020, 2021 роки та призупиненні дії трудового договору на період дії воєнного стану, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, позивач звернулась до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з такого.

Згідно частини 1 статті 3 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частина друга статті 3 Закону України «Про державну службу» визначає, що дія цього Закону поширюється на державних службовців: 1) Секретаріату Кабінету Міністрів України; 2) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади; 3) місцевих державних адміністрацій; 4) органів прокуратури; 5) органів військового управління; 6) органів дипломатичної служби; 7) державних органів, особливості проходження державної служби в яких визначені статтею 91 цього Закону; 8) інших державних органів.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

У відповідності до частини 1 статті 8 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Згідно частини 1 статті 64 Закону України «Про державну службу», за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 65 Закону України «Про державну службу», визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Частина 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», визначає, що дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

В частині 1 статті 66 Закону України «Про державну службу», передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною 5 статті 66 Закону України «Про державну службу», визначено, що звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (частина 1 статті 69 Закону України «Про державну службу»).

Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів (частина 3 статті 69 Закону України «Про державну службу»).

Згідно частини 11 статті 69 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

З метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа (ч. 1 ст. 73 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України «Про державну службу», дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку (ч. 6 ст. 74 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до положень статті 75 Закону України «Про державну службу», перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі. Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про державну службу», рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Згідно з частиною 2 статті 77 Закону України «Про державну службу», у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Спірним питанням в межах цих правовідносин є правомірність наказів керівника апарату Одеського апеляційного суду про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за прогули без поважних причин, застосування дисциплінарного стягнення як наслідок відсутності права ОСОБА_1 у отриманні відпустки одинокій матері за 2019, 2020, 2021 роки та права на призупинення дії трудового договору у період дії воєнного стану в Україні.

Щодо права ОСОБА_3 у отриманні відпустки одинокій матері за 2019, 2020, 2021 роки, суд виходить з такого.

Так, відмовляючи у наданні ОСОБА_3 відпустки одинокої матері за 2019, 2020, 2021 роки, керівник апарату Одеського апеляційного суду виходив з того, що Одеський апеляційний суд відноситься до об`єктів критичної інфраструктури, а відтак, із посиланням на приписи частини 2 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у наданні такої відпустки відмовив.

В свою чергу, ОСОБА_9 у позовній заяві вказує, що віднесення Одеського апеляційного суду до об`єктів критичної інфраструктури не підтверджено належними та допустимими доказами, а відтак відмова їй надати відпустку, з посиланням на приписи частини 2 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», є протиправною.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у цій частині, суд виходить з такого.

Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України (ст.2 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

Відповідно до ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Порядок надання відпусток в умовах воєнного стану визначається статтею 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до ч.2 якої зазначається, що у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

Так, відмовляючи ОСОБА_3 у наданні додаткової відпустки як одинокій матері за 2019-2021 роки, керівник апарату Одеського апеляційного суду посилався, окрім іншого, саме на зазначену норму.

В свою чергу, ОСОБА_9 не погоджується з твердженням про віднесення Одеського апеляційного суду до об`єкту критичної інфраструктури.

З приводу наведеного, суд виходить з такого.

Закон України «Про критичну інфраструктуру» визначає правові та організаційні засади створення та функціювання національної системи захисту критичної інфраструктури і є складовою законодавства у сфері національної безпеки.

Критична інфраструктура це сукупність об`єктів критичної інфраструктури (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

Об`єкти критичної інфраструктури це об`єкти інфраструктури, системи, їх частини та їх сукупність, які є важливими для економіки, національної безпеки та оборони, порушення функціонування яких може завдати шкоди життєво важливим національним інтересам (п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

До життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою (п. 13 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

Таким чином, одним із елементів національної безпеки є здійснення правосуддя.

При цьому, віднесення об`єктів до критичної інфраструктури здійснюється за сукупністю критеріїв, що визначають їх соціальну, політичну, економічну, екологічну значущість для забезпечення оборони країни, безпеки громадян, суспільства, держави і правопорядку (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

Для визначення рівня вимог щодо забезпечення захисту об`єктів критичної інфраструктури відповідно до рівня їх важливості для забезпечення окремих життєво важливих функцій у межах секторів критичної інфраструктури здійснюється категоризація об`єктів критичної інфраструктури відповідно до категорій критичності, визначених Законом (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

Для цілей узгодження дій суб`єктів національної системи захисту критичної інфраструктури формується Реєстр об`єктів критичної інфраструктури (ч.1 ст.11 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

З метою проведення аналізу можливих основних загроз та потенційних негативних наслідків для об`єктів критичної інфраструктури, запобігання та попередження виникнення таких загроз для критичної інфраструктури оператори об`єктів критичної інфраструктури готують і подають на погодження до відповідних секторальних органів у сфері захисту критичної інфраструктури, відповідного функціонального органу паспорт безпеки на кожний об`єкт критичної інфраструктури (ч.1 ст.12 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

Всі ці норми Закону України «Про критичну інфраструктуру» вказують на те, що законодавець ґрунтовно підійшов до визначення рівня захисту об`єктів критичної інфраструктури, їх ідентифікації, узгодження дій та об`єднання в одному реєстрі.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про критичну інфраструктуру», державна політика у сфері захисту критичної інфраструктури спрямовується на формування комплексу організаційних, нормативно-правових, інженерно-технічних, ресурсних, інформаційно-аналітичних та методологічних заходів, спрямованих на забезпечення безпеки критичної інфраструктури.

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про критичну інфраструктуру», Кабінет Міністрів України забезпечує проведення державної політики у сфері захисту критичної інфраструктури України, організовує та забезпечує необхідними силами, засобами і ресурсами функціонування національної системи захисту критичної інфраструктури, визначає уповноважений орган з питань захисту критичної інфраструктури України, а саме віднесення об`єктів до критичної інфраструктури здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про критичну інфраструктуру»).

16 грудня 2022 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №1384 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 р. № 1109», якої затверджено Порядок віднесення об`єктів до критичної інфраструктури, що визначає механізм віднесення об`єктів до критичної інфраструктури та їх категоризації.

Відповідно до п.4-8 постанови №1384 від 16.12.2022, секторальні органи у сфері захисту критичної інфраструктури, використовуючи перелік секторів критичної інфраструктури, ідентифікують об`єкти критичної інфраструктури своїх секторів (підсекторів) критичної інфраструктури.

Секторальні органи у сфері захисту критичної інфраструктури разом із оператором критичної інфраструктури здійснюють категоризацію об`єктів критичної інфраструктури своїх секторів (підсекторів) критичної інфраструктури відповідно до Методики категоризації об`єктів критичної інфраструктури, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 р. № 1109 «Деякі питання об`єктів критичної інфраструктури» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 93, ст. 2994), подають інформацію до реєстру об`єктів критичної інфраструктури.

Відомості про об`єкти критичної інфраструктури, що віднесені до I, II, III і IV категорії критичності, вносяться секторальними органами у сфері захисту критичної інфраструктури до секторальних переліків об`єктів критичної інфраструктури, які ними складаються та ведуться.

Секторальні органи у сфері захисту критичної інфраструктури складають переліки всіх об`єктів критичної інфраструктури своїх секторів (підсекторів) критичної інфраструктури, що віднесені до I, II, III і IV категорії критичності.

Cекторальні органи подають уповноваженому органу з питань захисту критичної інфраструктури переліки об`єктів критичної інфраструктури для формування зведеного переліку об`єктів критичної інфраструктури, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Секторальні органи у сфері захисту критичної інфраструктури подають оновлені відомості про об`єкти критичної інфраструктури своїх секторів (підсекторів) критичної інфраструктури до зведеного переліку об`єктів критичної інфраструктури щомісяця та протягом одного місяця в разі:

зміни оператора або найменування об`єкта критичної інфраструктури;

зміни категорії критичності об`єкта критичної інфраструктури;

ліквідації (перетворення, знищення, припинення) об`єкта критичної інфраструктури.

Уповноважений орган з питань захисту критичної інфраструктури має право витребувати документи, на підставі яких було прийнято рішення щодо категоризації об`єктів критичної інфраструктури. У разі невідповідності наданих документів законодавству у сфері захисту критичної інфраструктури уповноважений орган з питань захисту критичної інфраструктури здійснює формування зведеного переліку об`єктів критичної інфраструктури без урахування таких об`єктів.

Уповноважений орган з питань захисту критичної інфраструктури має право ініціювати здійснення повторної категоризації секторальним органом об`єкта критичної інфраструктури.

Відомості про об`єкти критичної інфраструктури, що містяться у зведеному переліку об`єктів критичної інфраструктури та секторальних переліках об`єктів критичної інфраструктури, є інформацією з обмеженим доступом, захист якої забезпечується відповідно до вимог законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2022 №1384 затверджено Перелік секторів основних послуг критичної інфраструктури держави, серед яких наявний сектор «Правосуддя», тип основної послуги: здійснення правосуддя; секторальний орган у сфері захисту критичної інфраструктури: ДСА.

В свою чергу, стаття 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» роз`яснює поняття здійснення правосуддя. А саме, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства (ч. 1). Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Особи, які привласнили функції суду, несуть відповідальність, установлену законом (ч. 2). Народ бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних (ч. 3).

Отже, здійснення правосуддя є невід`ємним елементом національної безпеки.

Підсумовуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що категоризація об`єктів критичної інфраструктури, формування реєстру об`єктів критичної інфраструктури та їх паспортизація, здійснюється саме з метою визначення рівня вимог щодо забезпечення захисту об`єктів критичної інфраструктури відповідно до рівня їх важливості для забезпечення окремих життєво важливих функцій у межах секторів критичної інфраструктури та для цілей узгодження дій суб`єктів національної системи захисту критичної інфраструктури формується Реєстр об`єктів критичної інфраструктури, позаяк суди, у т.ч. Одеський апеляційний суд, є об`єктом критичної інфраструктури відповідно до наведених вище норм Закону України «Про критичну інфраструктуру» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

В свою чергу, головний спеціаліст відділу діловодства та обліку звернень Одеського апеляційного суду є працівником, що залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

Суд зазначає, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року).

Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним.

Однак у даному випадку таке обмеження, як відмова працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, є чітким та визначеним Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відмова у наданні ОСОБА_1 відпустки одинокій матері за 2019, 2020, 2021 роки у період дії воєнного стану на території України, із посиланням на приписи частини 2 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не може вважатись протиправною, а відтак у задоволенні позовних вимог у цій частині, слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності у відмові в призупиненні дії трудового договору на період дії воєнного стану, суд зазначає таке.

24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на території України строком введено воєнний стан, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в окремих регіонах України».

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Указі Президента України «Про введення воєнного стану», зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У спірних правовідносинах призупинення дії трудового договору регулюється статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до частини 1 якої, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Згідно з п. 2 розділу «Прикінцеві положення» цього Закону України, главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України доповнено п. 2 такого змісту: « 2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану.

Тобто, з аналізу вищевказаних положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вбачається, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

В свою чергу, Міністерство економіки України розмістило на сайті міністерства коментар до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», зокрема і коментар до статі 13 вказаного Закону. При цьому вважає, що у зв`язку з призупиненням дії трудового договору працівник звільняється від обов`язку виконувати роботу, визначену трудовим договором, а роботодавець звільняється від обов`язку забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а також виконання інших обов`язків, передбачених трудовим договором.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної.

Практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у Рішенні від 13 грудня 2001 року в справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків.

Крім того, ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці характеризує якість закону як правове положення, що може витримати перевірку його на якість, якщо це положення є достатньо чітким у переважній більшості справ, що їх розглядали національні органи (Ґавенда проти Польщі від 14.03.2002).

Чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Броньовський проти Польщі від 22.06.2004). Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (Аманн проти Швейцарії від 16.02.2000).

На переконання суду, приписи статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є чіткими та передбачуваними та не містять множинного трактування щодо можливості призупинення дії трудового договору в умовах воєнного стану.

Діяльність органів державної влади регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи адміністративного органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень. Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Суд враховує, та й не заперечується позивачем, що Одеський апеляційний суд з моменту введення воєнного стану продовжує працювати, більш того, приписи статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надають роботодавцю право, а не обов`язок призупинення дії трудового договору, а відтак суд не вбачає у діях відповідача протиправною відмову ОСОБА_3 у призупиненні дії трудового договору.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги визнати протиправними дії Одеського апеляційного суду, які полягають у відмові у наданні ОСОБА_1 відпустки одинокій матері за 2019, 2020, 2021 роки та призупиненні дії трудового договору на період дії воєнного стану є необґрунтованими, а відтак у їх задоволенні слід відмовити.

З огляду на наведене у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Одеський апеляційний суд надати головному спеціалісту відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 відпустку одинокій матері за 2019, 2020, 2021 роки та зобов`язати Одеський апеляційний суд призупинити дію трудового договору з головним спеціалістом відділу діловодства та обліку звернень громадян Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 на період дії воєнного стану, суд відмовляє також.

Щодо визнання протиправними та скасування наказів керівника апарату Одеського апеляційного суду № 38-ос від 24.01.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 » та № 68-ос від 06.02.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 », суд вважає що матеріалами справи та встановленими обставинами не спростовано висновки дисциплінарної комісії Одеського апеляційного суду про порушення ОСОБА_13 трудової дисципліни щодо прогулу без поважних причин, не спростовано й висновок щодо систематичності такого порушення.

Крім того, позивачем не доведено, а судом не встановлено порушення порядку притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та порушення пропорційності дисциплінарного стягнення.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для визнання протиправності зазначених наказів керівника апарату Одеського апеляційного суду.

Щодо позовних вимог, про визнання протиправним та скасування наказу керівника апарату Одеського апеляційного суду № 69-ос від 06.02.2023 «Про звільнення ОСОБА_3 », суд зазначає, що зазначений наказ прийнятий за наслідками реалізації наказу від 06.02.2023 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 », а відтак зазначена вимога не підлягає задоволенню, також, як й не підлягає задоволенню вимога про поновлення позивача на посаді.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.ч. 1 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, керівника апарату Одеського апеляційного суду Холод Вікторії Володимирівни про скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідачі:

- Одеський апеляційний суд (65078, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а, );

- керівник апарату Одеського апеляційного суду Холод Вікторія Володимирівна (65078, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.