Справа № 200/642/23
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року Справа№200/642/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьва І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась із позовом до ДСА України, ТУ ДСА в Донецькій області в якому просить:

визнати протиправними дії ТУ ДСА в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 в розмірі 2102 грн.;

зобов`язати ТУ ДСА у Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду за даний період, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн., на 01.01.2022 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

зобов`язати ТУ ДСА у Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити позивачу щорічну відпустку, лікарняні за даний період, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн., на 01.01.2022 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів;

зобов`язати ДСА України здійснити фінансування ТУ ДСА в Донецькій області з рахунку Державного бюджету України коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 у сумі 2270, 00 грн. за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, а також розмір якого встановлено на 01.01.2022 2481 грн. - за період з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01.01.2021 по 31.12.2022 позивач отримала суддівську винагороду, виплатити щорічної відпустки, лікарняні за даний період із застосуванням розміру прожиткового мінімуму в сумі 2 102,00 грн.

Позивач вважає протиправними дії ТУ ДСА України в Донецькій області щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди, щорічної відпустки, лікарняних із застосуванням положень абз. 5 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та абз.5 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» замість застосування положень п.1 ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (згідно з Рішенням Конституційного Суду №4 - р/2020 від 11.03.2020).

Ухвалою суду від 20.02.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник ТУ ДСА України в Донецькій області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що відповідно до ст.7 Закону №1928-ІХ у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2 393 грн., з 1 липня 2 508 грн., з 1 грудня 2 589 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2 102 грн.

Законом №1082-ІХ та Законом №1928-ІХ запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 1 січня 2021 та 2022 року складає 2 102 грн. Таким чином, з прийняттям Закону №1082-1Х та Закону №1928-ІХ зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина. Вважає, що нараховуючи і виплачуючи позивачу суддівську винагороду на основі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 у розмірі 2 102 грн, та з 01.01.2022 у розмірі 2 102 грн. територіальне управління діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією і законами України.

Представник відповідача вказала, що територіальне управління, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування норм ст.7 Закону №1082-ІХ, яким визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовуються для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 у розмірі 2102 грн та норм ст.7 Закону №1928-IX, яким визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2022 у розмірі 2 102 грн.

Територіальне управління у період з 01.01.2021 по 31.12.2022, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснювало нарахування та виплату суддівської винагороди із застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102 грн., встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та аналогічно з 01.01.2021 по 31.12.2022 та при нарахуванні щорічної відпустки, лікарняних за даний період, виходячи в базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102 грн., встановлених Заковом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Представник ДСА України у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що Законом №1082-ІХ, 1928-IX запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 1 січня 2021-2022 складає 2 102,00 грн. Таким чином, з прийняттям Закону №1082-ІХ, 1928-IX зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина.

Оскільки норма ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII є банкетною та встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього, потрібно звернутися до інших законів, які встановлюють розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді. Положення ст.7 Закону №1082-ІХ, яким визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 у розмірі 2 102 грн, є чинними, не конституційним не визнавався та не скасовувався, а тому підлягає виконанню.

Представник ДСА України вважає, що Територіальне управління, як розпорядник коштів нижчого рівня повинен нараховувати та виплачувати за 2021-2022 рік суддівську винагороду із застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2 102 грн., встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 2022 рік».

Від позивача надійшли відповіді на відзиви відповідачів, в якому позивач підтверджує свої позовні вимоги та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , є суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області на підставі Указу Президента України від 12.03.2012 № 193/2012 «Про призначення суддів», зарахована до штату даного суду згідно з наказом від 05.04.2012, згідно Указу Президента від 17.05.2019 № 239/2019 призначена на посаду судді безстроково та відповідно до цього отримує суддівську винагороду згідно з ч.2 ст.135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», яка складається з посадового окладу та доплати за вислугу років у розмірі 30%, розмір якої визначається у відсотках до посадового окладу судді.

Згідно з Рішенням Голови Верховного Суду від 21.10.2022 відряджена до Дружківського міського суду Донецької області у зв`язку зі зміною підсудності розгляду справ Артемівським міськрайонним судом Донецької області. (відповідно до розпорядження № 61 від 21.10.2022 «про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану»).

16.01.2023 позивач звернулась до ТУ ДСА України в Донецькій області із заявою про надання довідки на підставі якого правового акту суддівська винагорода нараховувалася з розміру прожиткового мінімуму у 2102 грн. Крім того, просила здійснити перерахунок суддівської винагороди у період з 01.01.2021 по 31.12.2022, виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду у 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а саме з встановленого на 01.01.2021 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 2270 грн., на 01.01.2022 2481 грн. та надати довідку про здійснений перерахунок (з урахуванням щорічної відпустки, лікарняних тощо).

У відповіді на запит позивача, ТУ ДСА України в Донецькій області листом від 09.02.2023 №05-179/23 повідомило, що ст. 7 Закону України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та ст.7 Закону України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено, що у відповідному році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді складає 2102 грн. Таким чином з 01.01.2021 суддівська винагорода суддів місцевих судів відповідно до діючого у зазначений період законодавства обраховувалась від розміру посадового окладу судді, який складав 63060 грн., а доплати обчислювались від цього розміру посадового окладу, у зв`язку з чим територіальне управління наразі не має підстав для проведення вказаного перерахунку.

Також ТУ ДСА України в Донецькій області до відзиву на позовну заяву було долучено штатні розписи Артемівського міськрайонного суду Донецької області на 2021 та 2022 роки (вводяться в дію 01.01.2021 та 01.01.2022, відповідно) посадовий оклад судді цього суду становить 63060 грн.

Відповідно до наданих довідок - розрахунків суддівської винагороди за 2021 - 2022 роки від 01.02.2023, оклад позивача складає 63 060,00 грн, тобто суддівську винагороду за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022 позивачу обчислено з урахуванням розрахункової величини, передбаченої Законом України «Про Державний бюджет України на 2021-2022 рік», тобто виходячи з розміру прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2 102,00 грн.

Позивач, вважаючи невірним застосування такого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме, 2 102,00 грн. для розрахунку її посадового окладу та, як наслідок, недоплати суддівської винагороди та усіх інших доплат, які обраховуються виходячи із суддівської винагороди, звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Ч.1 ст. 4 Закону №1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (ч.2 ст. 4 Закону №1402-VIII).

Відповідно до ч.1 ст. 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до ч.3 ст. 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-р/2020 від 11.03.2020 діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 2189 грн., з 01 липня - 2294 грн., з 01 грудня - 2393 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 01 січня - 1921 грн., з 01 липня - 2013 грн., з 01 грудня - 2100 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.; працездатних осіб: з 01 січня - 2270 грн., з 01 липня - 2379 грн., з 01 грудня - 2481 грн.; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 грн.; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 01 січня - 2102 грн.; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 01 січня - 1600 грн.; осіб, які втратили працездатність: з 01 січня - 1769 грн., з 01 липня - 1854 грн., з 01 грудня - 1934 грн.

Аналогічно, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 грн., з 1 липня - 2508 грн, з 1 грудня - 2589грн, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 грн, з 1 липня - 2201 грн, з 1 грудня - 2272 грн; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 грн, з 1 липня - 2744 грн, з 1 грудня - 2833 грн; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 грн, з 1 липня - 2600 грн, з 1 грудня 2684 грн; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 грн; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 грн; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 грн; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 грн, з 1 липня - 2027 грн, з 1 грудня - 2093грн.

Відповідно до матеріалів справи, суддівську винагороду за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022 позивачу обчислено, виходячи з приписів абз.5 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», та Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2 102,00 грн.

Суд зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, а також від 04.12.2018 №11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом №1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Необхідно також указати, що у п. 62 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до Комітету міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів підкреслюється, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країн) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Суд зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється ст.130 Конституції України та ст.135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон №1401-VIII).

Цим Законом, серед іншого, ст.130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. Суд звертає увагу на те, що Конституція України у редакції Закону №1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій». З цією конституційною нормою співвідносяться норми ч.1 ст. 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у ст. 135 Закону №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні ч.2 ст.130 Конституції України.

П.1 ч.3 та п. 1 ч.4 ст. 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Ст.130 Конституції України закріплено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій. Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV(далі - Закон №966-XIV).

Згідно із ст.1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Ст.4 Закону №966-XIVвстановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження. Суд зазначає, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

При цьому, Законом №966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», разом із встановленням на 01.01.2021 прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2 270,00 грн., був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2 102,00грн.

До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено ст. 135 Закону №1402-VIII.

Варто зазначити, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період (з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022), а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Відтак, для спірних правовідносин спеціальними є норми ст. 135 Закону №1402-VIII, які мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» .

Водночас, вказані закони фактично змінили складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена ч.2 ст. 130 Конституції України і ч.3 ст.135 Закону №1402-VIII.

Суд зауважує, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та «Про Державний бюджет України на 2022 рік» не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто, у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права «спеціальний закон скасовує дію загального закону» (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis), тобто Закону №1402-VIII, а положення Закону №966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09.07.2007 №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Суд вважає за необхідне підкреслити, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що регулюють питання правового статусу суддів, не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Відтак, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 (2 270,00 грн.) та прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2022 (2 481,00 грн.), на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2 102,00 грн.) у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022, на підставі абз. 5 ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та «Про Державний бюджет України на 2022 рік» було неправомірним.

Розмір суддівської винагороди встановлено ст.135 Закону №1402-VIII, тож позивач має право на те, щоб йому виплатили недоотримані кошти (заборгованість).

З огляду на наведене, обмеження виплати позивачу суддівської винагороди починаючи з січня 2021 року та січня 2022 року, шляхом обрахунку показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі саме 2 102,00 грн., здійснено протиправно.

Відповідач зобов`язаний був при визначенні розміру суддівської винагороди позивача у період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022 діяти відповідно до Закону №1402 та обчислювати розмір суддівської винагороди, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» саме у значенні 2 270 грн та Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» у значенні 2 481 грн., а не 2 102 грн., як це протиправно здійснено відповідачем, чим, відповідно, порушено права позивача на отримання суддівської винагороди у належному розмірі.

Слід зазначити, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 148 Закону №1402-VIII функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до ст. 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Зважаючи на наведені положення ст.148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями ч.1, 2, 5 ст. 22, ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021, 2022 рік).

Відтак, розраховуючи суддівську винагороду позивача територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області протиправно керувалося застосуванням прожиткового мінімуму у розмірі 2 102,00 грн., визначаючи таким чином посадовий оклад позивача у 2021 році та у 2022 році в сумі 63 060,00 грн.

Щодо позовних вимог в частині вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити на її користь недоотриманий розмір суддівської винагороди, виплатити позивачу щорічну відпустку, лікарняні за даний період, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн., на 01.01.2022 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів, суд враховує наступне.

Відповідно до наданих довідок розрахунків суддівської винагороди за 2021-2022 роки позивач у цих періодах була у відпустках, відомості щодо знаходження на лікарняних в довідках відсутні, доказів знаходження позивача на лікарняних в спірний період суду іншого не надано.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, при нарахуванні позивачу виплатити щорічної відпустки, за даний період відповідачем аналогічно застосовано прожитковий мінімум у розмірі 2 102,00 грн, що призвело до отримання вказаної вихідної допомоги у меншому розмірі.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Здійснивши системний аналіз позовних вимог, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, про необхідність зобов`язати ТУ ДСА в Донецькій області провести перерахунок та виплатити суддівську винагороду, з урахуванням щорічної відпустки за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 та з 01.01.2022 по 31.12.2022, обчисливши відповідно до ст. 130 Конституції України, ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатної особи за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 в розмірі 2 270,00 грн та за період з 01.01.2022 по 18.01.2022 в розмірі 2 481,00 грн.

Приписами ст. 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також згідно норм ч.3, 4 ст. 148 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до ст.149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу ч.1-2 ст. 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів є ДСА України.

П. 2 та 4 ч.5 ст.22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема, організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проекту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно ч.1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до п.1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджене Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 № 141/0/15-19, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

П.2 Положення визначено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

З огляду на положення ст.148, 149 Закону № 1402-VIII та з урахуванням положень ч.1, 2, 5 ст. 22, ч.1 ст. 23 Бюджетного Кодексу України слідує, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Відповідач 1 - розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на відповідний рік. Тому невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі пов`язана з діяльністю відповідача - ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; ст. 148 Закону № 1402-VIII), відповідно як суб`єкта владних повноважень, діями якого порушено право позивача.

З урахуванням статусу ДСА України, як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 у справі № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі "щодо розміру суддівської винагороди", яким зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

Водночас ДСА України повинно здійснити фінансування Артемівського міського суду Донецької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплат позивача недоплаченої суддівської винагороди на період з 01.01.2021 по 31.12.2022. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 160/10554/20.

З огляду на викладене позовні вимоги щодо зобов`язання ДСА України здійснити фінансування ТУ ДСА в Донецькій області з рахунку Державного бюджету України коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 у сумі 2270, 00 грн. за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, а також розмір якого встановлено на 01.01.2022 2481 грн. - за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 також підлягають задоволенню.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про судовий збір», а тому підстави для стягнення судового збору відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної судової адміністрації України (адреса 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5 ), Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області (адреса 84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, буд. 2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022 із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2021 в розмірі 2102 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за даний період, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн., на 01.01.2022 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щорічну відпустку за даний період, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01.01.2021 складає 2270,00 грн., на 01.01.2022 2481 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області з рахунку Державного бюджету України коштів для проведення виплати ОСОБА_1 недоплаченої суддівської винагороди, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2021 у сумі 2270, 00 грн. за період з 01.01.2021 по 31.12.2021, а також розмір якого встановлено на 01.01.2022 2481 грн. - за період з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Повний текст рішення складено 01.05.2023.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова