Справа № 280/5741/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2023-05-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 травня 2023 року Справа № 280/5741/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОККП НОМЕР_1 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, пров. Тихий, буд. 7, м. Запоріжжя, ) про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізького обласного центру комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач просить суд стягнути з Запорізького обласного центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 184 669,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року по справі № 280/7687/21, яке набрало законної сили 20 липня 2022 року, з відповідача, зокрема, на користь ОСОБА_1 стягнуто грошове забезпечення у розмірі 21958,82 грн. (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 82 копійки), яке не було виплачене йому при звільненні. В той же час, станом на дату звернення до суду із позовною заявою остаточний розрахунок при звільненні із позивачем так і не було проведено. Виходячи з наведеного, керуючись положеннями статей 116-117 КЗпП України, позивач вважає порушеним право на середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 15 серпня 2021 року по 18 липня 2022 року. З огляду на вказане, позов просить задовольнити.

03 жовтня 2022 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до канцелярії Запорізького окружного адміністративного суду докази сплати судового збору за звернення до суду з позовною заявою у сумі 992,40 грн.

19 жовтня 2022 року від позивача до суду надійшли усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі № 280/5741/22 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін.

18 листопада 2022 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позову з огляду на наступне. Так, на думку відповідача позивач безпідставно застосовує до спірних правовідносин в адміністративній справі № 280/5741/22 положення КЗпП України, оскільки на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Також, вказує про передчасність позовних вимог у разі застосування до спірних правовідносин КЗпП України, оскільки, станом на дату звернення до суду із позовом в даній справі, остаточний розрахунок при звільненні із позивачем не проведено. Відтак, без встановлення конкретної дати повного розрахунку, не можливо достеменно встановити період затримки та визначити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 30 березня 2023 року від Запорізького обласного центру комплектування та соціальної підтримки витребувано: довідку про грошове забезпечення за останні два місяці перед звільненням ОСОБА_1 , із зазначенням середнього заробітку, та середньоденного розміру грошового забезпечення; довідку щодо виплати ОСОБА_1 сум грошового забезпечення на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року по справі № 280/7681/21.

18 квітня 2023 року на адресу суду надійшли витребувані у позивача докази.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , в період з 15 серпня 2017 року по 15 серпня 2021 року проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на посаді заступника військового комісара начальника мобілізаційного відділення Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 07 липня 2021 року №168 позивач звільнений з військової служби в запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із закінченням строк контракту.

Наказом керівника Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 15 серпня 2021 № 95 позивач виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення.

При проведені розрахунків з позивачем при звільненні спірним залишилося питання щодо виплати позивачу грошового забезпечення з урахуванням його індексації, одноразової грошової допомоги, надбавки за виконання службових обов`язків в умовах режимних обмежень, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби в добовому наряді, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до Запорізького окружного адміністративного суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року по справі № 280/7687/21, яке набрало законної сили 20 липня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Вказаним рішенням суду:

- визнано протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо документального оформлення, призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби.

- зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за 9 повних календарних років служби;

- визнано протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки;

- зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане харчування під час несення служби у добовому наряді на період 2019 - 2021 роки;

- визнано протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки;

- зобов`язано Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018-2019 роки.

- стягнуто з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки не оспорювані суми грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 21958,82 грн. (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім гривень 82 копійки).

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року по справі № 280/7687/21 набрало законної сили 20 липня 2022 року.

Станом на дату звернення позивач до суду із позовом в адміністративній справі № 280/5741/22 (29 вересня 2022 року) рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року по справі № 5741/22 в частині виплати позивачу сум грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 21958,82 грн. залишилось не виконаним.

Станом на дату розгляду справи № 280/5741/22 остаточний розрахунок при звільнені із позивачем не проведено.

Зазначену бездіяльність позивач вважає протиправною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначене Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Разом з тим, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом МОУ 07 червня 2018 року № 260, які є спеціальними у спірних правовідносинах, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Так, частиною 1 статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній станом на день звільнення позивача) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не врегульовано питання відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норми статей 116 та 117 КЗпП України як такі, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби у Збройних Силах України.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а, від 10 травня 2019 року у справі №805/416/16-а, від 31 жовтня 2019 року у справі №2340/4192/18 та від 20 травня 2020 року у справі № 816/1640/17.

Запорізьким окружним адміністративним судом під час розгляду № 280/7687/21 встановлено, що позивача виключено із списків особового складу Хортицького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 15 серпня 2021 року.

Станом на дату розгляду справи частина грошового забезпечення у розмірі 21958,82 грн. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду позивачу не виплачена.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року набрало законної сили 20 липня 2022 року.

Таким чином, з 21 липня 2022 року у позивача виникло право звернення до суду із вказаним позовом, а у відповідача - обов`язок щодо виплати позивачу недоплаченої частини грошового забезпечення та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 8 вказаного порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З наявної в матеріалах справи довідки про нараховані суми грошового забезпечення позивачу від 12 квітня 2023 року № 1459 слідує, що останніми 2 місяцями, що передували його звільненню є:

- червень 2021 рік, за 30 днів, грошове забезпечення складає 16 439,40 грн.;

- липень 2021 рік, за 31 день, грошове забезпечення складає 16 439,40 грн.

З огляду на наведене середньоденна (годинна) заробітна плата, з якої слід обраховувати суму середнього заробітку за час затримки при звільненні складає 538,99 грн. = (16 439,40 грн. + 16 439,00 грн.) : 61 день (червень 2021 року + липень 2021 року).

19 липня 2022 року набрав чинності Закон України № 2352-IX від 01 липня 2022 року та внесені зміні до статті 117 КЗпП України в частині визначення строку, за який необхідно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені. Цей строк не повинен перевищувати шість місяців.

При цьому, суд визначає кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 16 серпня 2021 року (наступна дата з дня звільнення позивача) - по дату прийняття рішення по справі № 280/5741/22 (01 травня 2023 року), оскільки станом на вказану дату відповідачем не здійснено повної фактичної виплати заборгованості по заробітній платі (грошового забезпечення), а з урахуванням внесених змін до статті 117 КЗпП України подальша невиплата заборгованості щодо виплати грошового забезпечення не вплине на визначення строку часу затримки.

Відтак, період за який позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні в рамках адміністративної справи № 280/5741/22 становить шість місяців та складає 184 дні, а тому середній заробіток за цей період становить 99 174,16 грн. (538,99 грн. х 184 днів).

До такого висновку суд дійшов на підставі матеріалів справи. Рішення по справі № 280/7687/21 набрало законної сили 20 липня 2022 року. Позивач з позовом щодо стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні звернувся у вересні 2022 року.

Вказаній висновок суду спростовує позицію представника відповідача щодо передчасності позовних вимог.

При цьому, суд вважає, що в порівнянні із не виплаченим позивачу грошового забезпечення на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду в адміністративній справі № 280/7687/21 у розмірі 21 958,82 грн. розраховану вище суму 99 174,16 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму виплат, які мають бути проведені із позивачем.

Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, застосовуючи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, суду необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказаний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, а також Верховним Судом у постановах від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3151/19 та від 17 листопада 2021 року у справі № 816/1640/17.

Відтак, враховуючи, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби значно перевищує суму заборгованості по виплаті грошового забезпечення на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/768721, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Отже, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи те, що правове регулювання відшкодування працівнику середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, з огляду на фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок, суд вважає за необхідне визначити середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача, у розмірі 21 958,82 грн.

З приводу суми у розмірі 21 958,82 грн. суд зазначає, що на виконання рішення суду у справі № 280/7687/21 відповідачем позивачу має бути виплачене грошове забезпечення у загальному розмірі 21 958,82 грн.

Таким чином, на момент звільнення відповідач не виплатив позивачу суму грошового забезпечення у розмірі 21 958,82 грн. та цю суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача як середній заробіток за час затримки при звільненні.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, викладених у справі Афанасьєв проти України, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, на переконання суду, належним способом захисту в даному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи, є саме стягнення з Запорізького обласного територіального центру комплексування та соціальної підтримки на користь позивача середнього заробітку за час затримки при звільненні у розмірі 21 958,82 грн.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що з урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки при звільненні у розмірі 21 958,82 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки судові витрати зі сплати судового збору сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОККП НОМЕР_1 );

Відповідач - Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (69063, пров. Тихий, буд. 7, м. Запоріжжя, ).

Повне судове рішення складено 01 травня 2023 року.

Суддя Д.В. Татаринов