Справа № 540/458/22
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/458/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 30 днів основної відпустки за 2020 рік та додаткової відпустки за стаж служби в поліції в кількості 3 днів за 2020 рік, у день звільнення 31.01.2021; стягнути з Головного управління Національної поліції в Херсонській області компенсацію за невикористані 30 днів основної відпустки за 2020 рік та додаткової відпустки за стаж служби в поліції в кількості 3 днів за 2020 рік у розмірі 24699,18 грн.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільненні.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду №11/0/9-22 від 18.03.2022, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду та визначено її Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справі між суддями від 20.02.2023 року справу №540/458/22 передано для розгляду головуючому судді Харченко Ю.В .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції у періодз 13.08.2012 до 28.12.2015 року, та був звільнений зі служби згідно з Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 29 о/с від 27.01.2021 року. Проте, під час звільнення зі служби Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області позивачеві не нарахована, та не виплачена грошова компенсація за невикористані дні відпусток за 2020 рік. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування, та не виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за 2020 рік протиправною, та на підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач - Головне управлінням Національної поліції в Херсонській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, з підстав, викладених у письмовому відзиві на адміністративний позов (від 13.03.2023 р. вхід. №ЕС/2073/23), наголошуючи, що порядок обчислення розміру грошової компенсації за невикористану відпустку визначений пунктом 8 розділу III Порядку № 260, який є спеціальним нормативно-правовим актом у даних правовідносинах. Відповідно до пункту 8 розділу III Порядку № 260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Частиною 2 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. Згідно наказу ГУНП в Херсонській області від 27.01.2021 № 29 о/с днем звільнення зі служби в поліції є 31 січня 2021 року. Розмір місячного грошового забезпечення, на яке мав право ОСОБА_1 на день звільнення, складав 13029,54 грн. (посадовий оклад 2400,00 грн. + оклад за спеціальним званням 1600,00 грн. + надбавка за стаж служби 800,00 грн. + надбавка за специфічні умови проходження служби 1920,00 грн. + премія щомісячна 6309,54 грн.). Тобто розмір одноденного грошового забезпечення для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку складає 434,32 (434,318 без округлення) грн. (13029,54 грн. поділений на 30 календарних днів). Згідно інформації управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Херсонській області (довідка №230 від 10.03.2023 ) ОСОБА_1 нарахована та виплачена компенсація за невикористані в році звільнення 3 доби відпустки 1302,95 грн., відтак розмір компенсації за 1 день невикористаної відпустки складає 434,32 (434,318 без округлення) грн. з урахуванням обов`язкових платежів до бюджету, що відповідає встановленому пунктом 8 розділу III Порядку № 260 порядку розрахунку. Посилання позивача на постанови Верховного Суду є безпідставними, оскільки в жодній з перелічених постанов Верховним Судом оцінка правильності розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку поліцейського не надавалась, про що в деяких з них прямо про це зазначено. При цьому Верховним Судом в своїх постановах наголошувалось, що саме Порядок № 260 є спеціальним нормативно-правовим актом для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським. Відтак, позивачем під час обчислення грошової компенсації за невикористану відпустку застосований нормативно-правовий акт, який не підлягає застосуванню. При цьому при застосуванні спеціального нормативно-правового акту (Порядку № 260), грошова компенсація за невикористані 33 доби відпустки має складати 14332,49 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 року прийнято позовну заяву до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 540/458/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та зазначено позивачем у позовній заяві, у 2015 році, у зв`язку з реорганізацією органу міліції, а саме згідно Наказу ХНУВС від 30.12.2015 року №241 по особовому складу ОСОБА_1 зараховано до лав національної поліції, де він працював до 31.01.2021 року, та був звільнений за власним бажанням на підставі наказу ГУНП в Херсонській області від 27.01.2021 №29 по особовому складу, з посади слідчого відділення Генічеського відділу поліції, з вислугою років - 08 років 05 місяців 17 днів.

Відповідно до витягу з Наказу Головного управління Національної поліції в Херсонській області № 29 о/с (по особовому складу) старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 7 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням. Невикористана частина відпустки складає: - 3 доби. Вислуга років на день звільнення складає: 08 років 05 місяців 17 днів.

При цьому, як стверджує позивач, та жодним чином не заперечується відповідачем, під час звільнення зі служби Головним управлінням Національної поліції в Херсонській області не нарахована, та не виплачена ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористані дні відпустки за 2020 рік.

24.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Херсонській області зі зверненням щодо проведення йому повного розрахунку при звільненні, а саме нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2020 рік.

Листом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 23.07.2021 року № 110/В-93 позивачеві повідомлено, що 29.01.2021 з позивачем був здійснений повний розрахунок за відпрацьований 31 день у січні 2021 року, та компенсовано невикористану частину відпустки за 2021 рік (3 доби) згідно наказу ГУНП в Херсонській області від 27.01.2021 № 29 о/с. Також, повідомлено, що згідно п. 8. розділу II Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно законодавства.

Не погодившись з відмовою Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 30 днів основної відпустки за 2020 рік, та додаткової відпустки за стаж служби в поліції в кількості 3 днів за 2020 рік, у день звільнення 31.01.2021 року, та стягнення з відповідача компенсацію за невикористані 30 днів основної відпустки за 2020 рік та додаткової відпустки за стаж служби в поліції в кількості 3 днів за 2020 рік у розмірі 24699,18 грн., є такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно з статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Зокрема, положеннями Порядку №260 визначено критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції, закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Так, пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII «Про відпустки». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Також, відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (в редакції Закону від 14.05.2015 року №426-VIII) учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (в редакції Закону від 18.09.2018 року №2542-VIII) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 22.10.1993 року №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

За правилами частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Таким чином, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права.

Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки, у тому числі додаткова відпустка, передбачена статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд вважає, що при вирішенні даного спору мають бути застосовані приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що при звільненні зі служби в поліції позивачеві була виплачена компенсація за невикористану відпустку за 2021 рік тривалістю 3 доби.

Водночас, як стверджує позивач, та не спростовано жодним доказом відповідачем, за період служби в поліції, а саме за 2020 рік, позивачем не використано 33 дні щорічної основної, та додаткової відпустки.

Втім, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_1 відповідної компенсації чи надання відповідної кількості невикористаної щорічної та додаткової відпустки.

Таким чином, враховуючи наведене, суд доходить висновку щодо наявності протиправної бездіяльності з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відносно не нарахування та не виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані у 2020 році 30 календарних днів основної відпустки, та 3 дні - додаткової відпустки, а отже з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у 2020 році, зокрема, 30 днів - основної відпустки, та за стаж служби в поліції 3 дні - додаткової.

При цьому, суд наголошує, що виключною компетенцією роботодавця є нарахування та виплата даної грошової компенсації, а відтак, позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, зокрема, в сумі 24699,18 грн. - задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають частковому задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 90, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні відпустки у 2020 році, зокрема, 30 днів - основної відпустки, та за стаж служби в поліції 3 дні - додаткової, у день звільнення 31.01.2021 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у 2020 році, а саме 30 днів - основної відпустки, та за стаж служби в поліції 3 дні - додаткової.

4. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частков