Справа № 320/2269/23
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року м.Київ № 320/2269/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантехімпорт-2018" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехімпорт-2018" з позовом до Київської митниці Державної митної служби України у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100380/2022/000080/2 від 27.10.2022;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці №UА100380/2022/000864 від 28.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару за митною декларацією № UA100380/2022/313131 від 25.10.2022, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту). Стверджено, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному у частині другій статті 53 Митного кодексу України, підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару, а подані документи не містять розбіжностей. Проте, митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості - резервного. Позивач пояснив, що не погодився із рішенням митного органу, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нову митну декларацію, в якій скоригував митну вартість товару з урахуванням рішення митного органу та сплатив митні платежі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що додані позивачем до митної декларації документи містять розбіжності, не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари позивача, та містять розбіжності, які стосуються числових значень митної вартості.

Суд ухвалою від 08.02.2023 відкрив спрощене позовне провадження у цій адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сантехімпорт-2018» (ідентифікаційний код 41904254, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Кільцева дорога, 15-а) 01.02.2018 зареєстровано як юридична особа, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

09.08.2022 між ТОВ «Сантехімпорт-2018» (покупець) та SAKRA-EMTAS DIS TICARET SAN.VE TIC.LTD.STI (Сакар?я район 1. ОСБ 13. Проспект № 3, Аріфіє Сакар?я, Туреччина) (продавець) укладено контракт міжнародної поставки № 09.08.2022UKR (далі - Контракт № 09.08.2022UKR). За умовами Контракту № 09.08.2022UKR продавець продає, а покупець купує на умовах FCA згідно з міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010» сталеві панельні радіатори.

Згідно п. 2.3 контракту № 09.08.2022UKR ціни на товар зазначаються в інвойсах, які є невід`ємною частиною цього контракту та видаються на кожну партію товару.

На виконання умов контракту № 09.08.2022UKR продавцем був поставлений товар покупцю, а саме радіатори для центрального опалення з неелектричним нагрівом, сталеві, торговельна марка THERMOFIX, країна виробництва - Туреччина, виробник SAKRA-EMTAS DIS TICARET SAN.VE TIC.LTD.STI:

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1400 бок.підкл. THERMOFIX, Turkey -96 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1500 бок.підкл. THERMOFIX, Turkey -68 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1600 бок.підкл. THERMOFIX, Turkey -32 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 400 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -34 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 500 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -34 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 600 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -40 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 700 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -24 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 800 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -68 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 900 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -32 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1000 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -160 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1100 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -32 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1200 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -90 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1300 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -32 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1400 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -40 шт.

Радіатор сталевий TYPE 22 PKKP 500 х 1500 нижн.підкл. THERMOFIX, Turkey -24 шт.

Товар за контрактом № 09.08.2022UKR надійшов від продавця на умовах FCA Сакар?я згідно з міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010».

25.10.2022 року ТОВ «Сантехімпорт 2018» через митного брокера Товариство з обмеженою відповідальністю «Вант ЛТД» (далі - Декларант) до Київської митниці було подано електронну митну декларацію з референтним номером 6926 (Графа 7 МД), якій присвоєно № UA100380/2022/313131, у графі 31 якої був зазначений товар, митна вартість якого склала 38131,11 доларів США і була визначена із застосуванням основного методу за ціною договору (контракту).

На підтвердження митної вартості товару позивачем разом з митною декларацією було подано до митного органу:

- зовнішньоекономічний контракт № 09.08.2022UKR від 09.08.2022 року;

- рахунок-фактура (інвойс) № EXP330 від 20.10.2022 року;

- платіжні доручення в іноземній валюті № 0831 від 31.08.2022 року, № 0921 від 21.09.2022 року та № 1017 від 17.10.2022 року (п. 4 частина 2 стаття 53 МК України;

- договір транспортного експедирування № 83 від 18.07.2022 року;

- договір на перевезення вантажів № 237 від 20.09.2022 року;

- рахунок на оплату № 139 від 21.10.2022 року;

- довідка про транспортні витрати № 422 від 21.10.2022 року;

- проформа-інвойс № UKR22 від 27.08.2022 року;

- митну декларацію країни відправника № 22410700EX00010336 від 20.10.2022 року.

Судом встановлено, що розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої в митній декларації № UA100380/2022/313131 від 25.10.2022 року митної вартості товару, митний орган направив позивачеві електронне повідомлення, у якому зазначив, що згідно частиною 3 статті 53 МКУ та враховуючи положення пп.1 частини 5 статті 54 МКУ, що позиціонується з положеннями стаття 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ, декларанту слід надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.

У своєму запиті відповідач витребував від позивача надання наступних документів:

1)транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями Наказу №599 та згідно Закону України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність»;

2)банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару , за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

3)якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

5) виписку з бухгалтерської документації;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Також, відповідно до частини 6 статті 53 декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження митної вартості товару.

27.10.2022 року Київською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA100380/2022/000080/2, згідно з яким відповідач, застосувавши резервний метод визначення митної вартості товарів, заявлену позивачем митну вартість товару в митній декларації № UA100380/2022/313131 від 25.10.2022 року змінив в строну збільшення з 38 131,11 доларів США, тобто 1,7332 доларів США/кг, до 57 860,94 доларів США, тобто 2,6300 доларів США/кг.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив, що відповідно до частини 3 стаття 53 МКУ документи, які підтверджують митну вартість документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності.

Відповідач у спірному рішенні зазначив, що за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості 25.10.2022 №UA100380/2022/313131 встановлено, що документи містять розбіжності, які мають вплив на визначення митної вартості, та документи не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, зокрема, витрати, понесені на транспортування а саме: Поставка товару здійснюється згідно контракту від 09.08.2022 № 09.08.2022UKR, укладеного з «SAKRA-EMTAS DIS TICARET SAN.VE TIC.LTD.STI» (Sakarya 1.OSB Mah. 13. Cadde No:3-Arifiye SAKARYA, Turkey).

1)Згідно п.4.3 Контракту від 09.08.2022 № 09.08.2022UKRдатою поставки товару вважається дата завантаження товару на борт судна, а п.4.5 передбачено надання таких товаросупровідних документів як коносамент та додаток на постачання. При цьому вищезазначені документи до митного оформлення не надано.

До митного оформлення для підтвердження витрат на транспортування надано довідку про транспортні витрати від 27.09.2022р. № 405 від ТОВ «Укр Транс Лайн». Згідно CMR від 20.10.2022 № 10255 транспортування здійснювалось іншим перевізником ФОП « ОСОБА_1 ». Документів від безпосереднього перевізника не надано. Таким чином, відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування не підтверджені документально, не визначені кількісно та достовірно , що суперечить положенням: п. 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України, частині 2, 9, 10 та 21 статті 58 Митного кодексу України.

3) декларація країни відправлення надана без дотримання вимог статті 254 МКУ.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару та рівень митної вартості товару згідно з джерелом інформації: товар № 1 2,63 USD/кг (митні декларації від 25.09.2022 № UA500420/2022/4506, від 27.09.2022 № UA408020/ 2022/042606).

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, Київська митниця видала позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA100380/2022/000864 від 28.10.2022 року.

З метою випуску товару у вільний обіг в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 55 та частиною другою статті 263 МК України, позивач, з урахуванням коригувань подав нову митну декларацію та митний орган прийняв рішення про випуск товару в обіг під фінансову гарантію в розмірі 187 579,03 грн.

Не погоджуючись із наведеним рішенням митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Митний кодекс України №4495-VІ від 13.03.2012 (далі МК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання мтному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Частиною 7 статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно із частиною 2 статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами 4 та 5 статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 10 статті 58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Згідно зі статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

За умовами частин першої та другої статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним олрганом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини 5 статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК України, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу положень частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з частинами 1-3 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що

декларуються:

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу д про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митни органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Стаття 13 «Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи і торгівлю 1994 року» передбачає що, якщо в ході визначення митної вартості імпортних товарів виникає необхідність відкласти остаточне визначення такої митної вартості, імпортер товарів повинен бути в змозі вилучити їх з митниці, якщо, коли це вимагається, імпортер надасть достатню гарантію у формі застави, депозиту або якого-небудь іншого відповідного документа, що включає остаточний платіж мита, яке може бути нараховане для цих товарів. Законодавство кожного члена повинно передбачити положення для таких обставин.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Вказане відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-УІ Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства, митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частин 1 та 2 статті 54 Митного кодексу України.

Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015 у справі № 21-127а15, від 30.06.2015 року у справі № 21-591а15 (814/283/14).

Митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості: 1) наявність розбіжностей між окремими документами; 2) наявність ознак підробки певних документів; 3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованими та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження митної вартості товару позивачем разом з митною декларацією було подано до митного органу:

- зовнішньоекономічний контракт № 09.08.2022UKR від 09.08.2022 року;

- рахунок-фактура (інвойс) № EXP330 від 20.10.2022 року;

- платіжні доручення в іноземній валюті № 0831 від 31.08.2022 року, № 0921 від 21.09.2022 року та № 1017 від 17.10.2022 року (п. 4 частина 2 стаття 53 МК України;

- договір транспортного експедирування № 83 від 18.07.2022 року;

- договір на перевезення вантажів № 237 від 20.09.2022 року;

- рахунок на оплату № 139 від 21.10.2022 року;

- довідка про транспортні витрати № 422 від 21.10.2022 року;

- проформа-інвойс № UKR22 від 27.08.2022 року;

- митну декларацію країни відправника № 22410700EX00010336 від 20.10.2022 року.

У даному випадку, відмовляючи позивачу у визначенні митну вартість за першим (основним) методом, яка зазначена у митній декларації, відповідач виходив з того, що декларантом не було подано до митного оформлення повного переліку документів, які б підтверджували митну вартість товарів та числові значення складових їх вартості.

Між тим, зазначені висновки митного органу суд не бере до уваги, оскільки під час дослідження первинних документів, які містяться в матеріалах справи та надані позивачем митному органу, встановлено, що їх обсяг дозволяє визначити митну вартість товару за основним (першим) методом.

Крім того, суд звертає увагу, що ТОВ «Сантехімпорт-2018» надано митному органу ряд первинних документів, який не є обов`язковим відповідно до стаття 53 МК України, на підтвердження вірно зазначеної вартості товарів, проте вказане протиправно не було взято до уваги відповідачем.

Відтак, за висновком суду, умови подання позивачем при митному оформленні товару вищевказаного переліку документів, який відповідає вимогам закону, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірне визначення їх митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача про відсутність всіх необхідних документів які підтверджують митну вартість товарів, суд зазначає, що оцінюючи подані декларантом на підтвердження заявленої митної вартості докази, митний орган повинен перевіряти і брати до уваги лише ті обставини, що стосуються предмету доказування.

Щодо тверджень відповідача про те, що документи, подані декларантом, містять розбіжності, які мають вплив на визначення митної вартості та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів, зокрема, витрат, на транспортування товару.

Суд критично ставиться до висновків відповідача, що неподання позивачем коносаменту та додатку на постачання є підставою для коригування митної вартості.

Згідно умов контракту № 09.08.2022UKR поставка товару здійснювалась автомобільним транспортом на умовах FCA Сакар?я. Умови поставки FCA відповідно до «Інкотермс-2010» є універсальними та можуть застосовуватись для всіх видів транспорту.

Відповідно до п. 4.5 контракту № 09.08.2022UKR до комплекту товаросупровідних документів входять: інвойс, пакувальний лист, сертифікат про походження, транспортні документи (коносамент, СМR), додаток на постачання.

Враховуючи, що поставка товару здійснювалась автомобільним транспортом, то до митного оформлення в якості транспортного документа разом з митною декларацією було подано міжнародну автотранспортна накладна CMR № 10255 від 20.10.2022 року.

Неподання додатку на постачання, який передбачений п. 4.5. контракту № 09.08.2022UKR, також не свідчить про наявність підстав для коригування митної вартості товару оскільки він не є документом, що підтверджує митну вартість в розумінні частини 2 статті 53 МК України.

Доводи відповідача стосовно неподання декларантом документів від безпосереднього перевізника не заслуговують на увагу у зв?язку з наступним.

Позивачем до митного оформлення товару разом з митною декларацією на підтвердження витрат на транспортування були подані:

- договір транспортного експедирування № 83 від 18.07.2022 року;

- договір на перевезення вантажів № 237 від 20.09.2022 року;

- довідка про транспортні витрати № 422 від 21.10.2022 року.

Додатково для підтвердження витрат на транспортування декларантом було подано рахунок на оплату рахунок на оплату № 139 від 21.10.2022 року де зазначено вартість перевезення.

Для організації перевезень товару позивачем було укладено договір транспортного експедирування № 83 від 18.07.2022 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Транс Лайн» (далі - Експедитор).

Відповідно до п. 1.1. даного договору Експедитор зобов?язується за винагороду здійснити від свого імені послугу з організації перевезення вантажів Позивача автомобільним транспортом, проводити всі необхідні розрахунки з учасниками транспортного процесу від свого імені.

З метою виконання умов даного договору експедитором було залучено до транспортування товарку перевізника ФОП ОСОБА_2 . З даним перевізником укладено відповідний договір на перевезення вантажів № 237 від 20.09.2022 року, який було додано до митної декларації.

Відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України (частина 2 стаття 4).

А згідно частини 4 статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.

Враховуючи, що згідно договору транспортного експедирування № 83 від 18.07.2022 року експедитором здійснювалась організація перевезення товару з залученням стороннього перевізника, у відносинах з яким експедитор виступав від свого імені, то всі розрахунки Позивач здійснював з Експедитором та отримував від нього всі документи на підтвердження вартості перевезення.

Відповідно до п. 6.1. договору транспортного експедирування № 83 від 18.07.2022 року платежі та взаємні розрахунки за виконані послуги з перевезення вантажів проводяться шляхом банківського переказу за погоджену кількість рейсів за рахунком експедитора.

На виконання даної умови Експедитором після перевезення Товару надано рахунок на оплату № 139 від 21.10.2022 року де визначено вартість перевезення товару до кордону у розмірі 60 000 грн. Також вартість підтверджена довідкою про транспортні витрати № 422 від 21.10.2022 року.

Суд погоджується з доводами позивача, що неподання декларантом документів на підтвердження витрат на перевезення від безпосереднього перевізника ФОП ОСОБА_2 не є підставою для коригування митної вартості.

Як підставу коригування митної вартості товару відповідач зазначає невиконання позивачем вимог статті 254 МК України, зокрема, подання декларації країни відправлення без перекладу на українську мову.

Суд критично ставиться до таких висновків відповідача в силу положень частини 2 та 3 статті 53 МК України.

Згідно даної статті декларація країни відправлення є додатковим документом на підставі якого митний орган за наявності розбіжностей в основних документах (частина 2 статті 53 МК України), перевіряє митну вартість товарів.

Позивачем були подані всі необхідні документи для визначення митної вартості Товарів відповідно до часини 2 статті 53 МК України. Дані документи містять всі необхідні відомості для підтвердження складових частин митної вартості Товарів, а в повідомленні митниці про витребування додаткових документіввідсутня вимога про надання перекладу декларації країни відправлення товарів на українську мову.

Тобто подання декларації країни відправлення для позивача не є обов?язковою вимогою. Така декларація була подана довідково для митного органу для підтвердження вартості товарів поряд з основними документами за власним бажанням.

Як зазначено вище, підставою для витребування додаткових документів є наявність в поданих документах розбіжностей, які впливають на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Разом з тим, невиконання умов статті 254 МК України не є розбіжність або іншою підставою для витребування додаткових документів в розумінні частини 3 статті 53 МК України.

Такі положення містить частина 3 статті 53 МК України: «У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:…».

Наявність розбіжностей може бути підставою для витребування додаткових документів лише якщо такі розбіжності містяться в основних документах (частина 2 стаття 53 МК України), які підтверджують митну вартість.

Виходячи з наведеного, суд не приймає вищевказану обставину, як підставу для коригування митної вартості.

Суд критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами.

Суд зауважує, що виходячи із згаданої правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 30.06.2015 (справа 21-591а15), неподання декларантом документів, зазначених у частині другій статті 53 МК, у тому числі тих, про які стверджує відповідач, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків.

Неподання таких документів може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише у тому випадку, коли у митного органу будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд констатує, що митним органом не доведено, що ТОВ «Сантехімпорт-2018» було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованих товарів, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.

Отже, митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин і фактів, які перешкоджають митному оформленню товарів за основним методом визначення митної вартості.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Крім того, суд звертає увагу, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 826/6346/13 (№К/9901/36092/18).

Позивач в своїй позовні заяві ставить вимогу про визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці № UA100380/2022/000864 від 28.10.2022 року.

В Картці відмови № UA100380/2022/000864 від 28.10.2022 року зазначено, що підставою для відмови у митному оформленні Товарів стало прийняття Рішення про коригування митної вартості, та необхідність внести зміни в графи 12, 45, 46, 43, 47, В, 44(графи, які змінюються у зв?язку з коригуванням митної вартості).

Тобто єдиною підставою для відмови в митному оформленні товарів було прийняття оскаржуваного Рішенні про коригування митної вартості.

За умов протиправності та незаконність Рішенні про коригування митної вартості № UA100380/2022/000080/2 Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.10.2022 року № UA100380/2022/000864 є протиправною та підлягає скасуванню

Протиправність рішення про коригування митної вартості підтверджує факт відсутності неправильності визначення декларантом митної вартості товарів.

Відсутність цієї обставини свідчить про відсутність підстав для відмови у прийнятті митної декларації. Відмову, учинену митним органом за відсутності цієї обставини, слід вважати необґрунтованою, а необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень з огляду на пункт 3 частини третьої статті 2 КАС України є підставою для скасування такого рішення.

Викладене вище свідчить про незаконність і протиправність Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA100380/2022/000864 від 28.10.2022 року та наявність підстав для їх скасування.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, а отже позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці митниці про коригування митної вартості товарів № UA100380/2022/000080/2 від 27.10.2022 та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100380/2022/000864 від 28.10.2022 року є обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальній сумі 4962,00 грн., а тому з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 4962,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Задовольнити адміністративний позов.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів № UA100380/2022/000080/2 від 27.10.2022.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської митниці № UA100380/2022/000864 від 28.10.2022.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехімпорт-2018» (ідентифікаційний код 41904254, місцезнаходження: 03115, м. Київ, вул. Кільцева дорога, 15-а) судовий збір у сумі 4962,00 грн. (чотири тисячі девятьсот шістдесят дві) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Київської митниці (ідентифікаційний код 43997555, місцезнаходження: 03124, місто Київ, б. Гавела Вацлава, 8А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.