Справа № 380/2696/21
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№ 380/2696/21
У Х В А Л А

з питань передачі справи на розгляд до іншого суду

25 квітня 2023 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Карп`як О.О.,

судді Гавдика З.В.,

судді Коморного О.І.,

секретар судового засідання Савка В.А.,

за участю:

представників позивача Іськів І.З., Старко Н.Р.,

представника відповідача 1 Карапетян А.С.,

представника відповідача 2 Сердіченко С.А.,

розглянувши в підготовчому засіданні у м. Львові клопотання представників відповідачів про передачу справи до іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду м. Києва, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з вимогами до Окружного адміністративного суду міста Києва (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 81а; фактична адреса: 01051, м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8, корпус 1; ), у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду м. Києва щодо відмови у видачі наказу про скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з 06 вересня 2010 року зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади голови суду та щодо відмови у видачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату цього суду;

- визнати протиправним та скасувати наказ Окружного адміністративного суду м. Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з 06 вересня 2010 року зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади голови суду;

- зобов`язати Окружний адміністративного суду м. Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до складу суддів Окружного адміністративного суду м. Києва;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд м. Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва час у зв`язку з незаконним усуненням його від професійної діяльності судді (фактично часом вимушеного прогулу) з дня незаконного звільнення з 06 вересня 2010 року до дня видання наказу про зарахування ОСОБА_1 на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду м. Києва;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд м. Києва видати наказ, яким нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду (заробітну плату) за весь час незаконного усунення його від професійної діяльності судді (фактично час вимушеного прогулу), тобто з 06 вересня 2010 року до дня скасування наказу Окружного адміністративного суду м. Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з урахуванням належних доплат та надбавок;

- звернути рішення суду до негайного виконання на підставі пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України;

- зобов`язати Окружний адміністративний суд м. Києва у п`ятиденний строк подати до суду звіт про виконання судового рішення, початок якого рахувати з наступного дня після одержання ними копій рішення суду на підставі частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України;

- стягнути судові витрати, включаючи витрати на надання правничої допомоги у цій справі у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2021р. адміністративну справу № 380/2696/21 за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказу про відрахування зі штату суду, спонукання до вчинення певних дій, передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 року апеляційну скаргу представника адвоката Стиранки Михайла Богдановича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2021р. про передачу справи № 380/2696/21 до іншого адміністративного суду - скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року закрито провадження в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з 06 вересня 2010 року зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади Голови суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у задоволені позову ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій - відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року про закриття провадження в частині позовних вимог у справі № 380/2696/21 змінено в частині підстав та мотивів закриття провадження в частині позовних вимог.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 380/2696/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Окружного адміністративного суду міста Києва щодо відмови у видачі наказу про скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з 06 вересня 2010 року зі штату Окружного адміністративного суду м. Києва із займаної посади Голови суду та щодо відмови у видачі наказу про зарахування ОСОБА_1 до штату цього суду. Зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до складу суддів Окружного адміністративного суду міста Києва. Зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва час з дня звільнення з 06 вересня 2010 року по день видання наказу про зарахування ОСОБА_1 на посаду судді (зарахування до штату) Окружного адміністративного суду міста Києва. Зобов`язано Окружний адміністративний суд міста Києва видати наказ, яким нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 06 вересня 2010 року по день скасування наказу Окружного адміністративного суду міста Києва №227/К від 06 вересня 2010 року про відрахування ОСОБА_1 з урахуванням належних доплат та надбавок. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з бюджетних асигнувань Окружного адміністративного суду міста Києва () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9500,00 (дев`ять тисяч п`ятсот гривень) 00 копійок.

Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року справа № 830/2696/21 (адміністративне провадження № К/990/14645/22) касаційні скарги Державної судової адміністрації України та Окружного адміністративного суду міста Києва задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №380/2696/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року, виправлено описку у пункті 2 резолютивної частини скороченого та повного тексту постанови Верховного Суду від 03 листопада 2022 року, виклавши у такій редакції: Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №380/2696/21 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Львівського окружного адміністративного суду 09.12.2022 року.

Ухвалою від 13.12.2022 прийнято до провадження адміністративну справу № 380/2696/21, призначено підготовче судове засідання на 28 грудня 2022 року о 11:00.

Ухвалою від 28.12.2022 року залучено до участі у справі співвідповідача Державну судову адміністрацію України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, e-mail: ).

16 березня 2023 року представником Окружного адміністративного суду міста Києва (вх. № 4991 ел) подано заяву про відвід судді Карп`як О.О. у справі № 380/2696/21.

Ухвалою від 17.03.2023 заяву про відвід судді Карп`як О.О. від 16 березня 2023 року (вх. 4991 ел) у справі № 380/2696/21 визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді Карп`як О.О., передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу та визначення судді для її розгляду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду (суддя Братичак У.В.) у задоволенні заяви представника відповідача - Окружного адміністративного суду м. Києва про відвід судді у справі за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду м. Києва, Державної судової адміністрації України про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій - відмовлено.

Ухвалою від 24.03.2023 призначено розгляд справи №380/2696/21 колегіально у складі трьох суддів.

05.01.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача, Окружного адміністративного суду м. Києва, про передачу справи до Київського окружного адміністративного суду. Клопотання обґрунтоване тим, що позивач не надавав належних доказів на підтвердження факту його проживання (перебування) на території Львівської області, зареєстрованим у визначеному законом порядку. У той же час відповідно до копії паспорта позивача, місцем його проживання є АДРЕСА_2 . Місцезнаходження відповідачів м. Київ. Тому, з врахуванням статей 4, 25 КАС України вважає, що дана справа не підсудна Львівському окружному адміністративному суду та повинна вирішуватись окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на м. Київ. В той же час, Законом України від 13.12.2022 №2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» Окружний адміністративний суд м. Києва ліквідовано. У прикінцевих та перехідних положеннях зазначеного Закону вказано, що до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

25.04.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача, Державної судової адміністрації України, про передачу справи до Київського окружного адміністративного суду. Клопотання обґрунтоване тим, що розгляд і вирішення адміністративної справи із недотримання судом правил територіальної підсудності є порушенням норм законодавства, так і приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.28 КАС України, підсудність справи, у якій однією із сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін. Оскільки місце роботи позивача (як Окружний адміністративний суд м. Києва та і Офіс Генерального прокурора) розташовано у м. Київ, то відповідно до вимог закону, що визначають правила підсудності адміністративних справ, а також для забезпечення прав учасників справи на розгляд справи «судом, встановленим законом», ДСА України вважає, що дана позовна заява за правилами територіальної підсудності не підсудна Львівському окружному адміністративному суду, оскільки зважаючи на суб`єктний склад учасників справи, вимог які ставить відповідач, дана справа повинна вирішуватись Окружним адміністративним судом територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ. Законом України від 13.12.2022 №2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» Окружний адміністративний суд м. Києва ліквідовано. У прикінцевих та перехідних положеннях зазначеного Закону вказано, що до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Засвідчення факту місця проживання у публічно правових відносинах, має бути підтверджено реєстраційними відомостями, внесеними в паспортний документ. Відповідач вважає, що в даному випадку фактичне місце проживання позивача без реєстрації не може вважатися місцем проживання (перебування, знаходження) позивача «зареєстрованим у встановленому законом порядку» для цілей застосування ст.25 КАС України, при визначенні підсудності такої справи. Тому, позивач повинен надати докази на підтвердження факту його проживання (перебування) на території Львівської області, зареєстрованим у визначеному законом порядку. Подані позивачем документи не можуть бути належним підтвердженням місця проживання у встановленому Законом №1382-ІУ порядку. З урахуванням наведеного, ДСА України вважає, що дана справа не підсудна за правилами територіальної підсудності Львівському окружному адміністративному суду та повинна вирішуватись Київським окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого наразі поширюється також на м. Київ.

Представники позивача у підготовчому засіданні проти клопотань відповідачів заперечили, просили відмовити у задоволенні клопотань відповідачів про передачу сплави до іншого суду.

Представник відповідача 1 клопотання підтримав, просив його задоволити.

Представник відповідача 2 клопотання підтримав, просив його задоволити.

Розглянувши клопотання відповідачів про передачу справи до іншого суду, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва, місцезнаходженням якого є м. Київ, вул. Велика Васильківська, 81а (фактична адреса: м. Київ, вул. Болбочана Петра 8, корпус 1), Державної судової адміністрації України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5). Місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування дотримання правил територіальної підсудності позивач наголосив у поданій позовній заяві на тому, що у зв`язку з пандемією COVID-19 з осені 2020 року він проживає у м. Львові зі своєю неповнолітньою донькою у власній оселі і в силу ст.25 КАС України звертається за захистом своїх порушених прав до Львівського окружного адміністративно суду. Для підтвердження права власності на квартиру АДРЕСА_4 позивач долучив копії правовстановлюючих документів.

Окрім того, на підтвердження факту місця проживання позивача у м. Львові, подано такі документи:

1. Акт про фактичне місце проживання від 20.04.2023, складений на території ЛКП «Господар», про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 20.04.2023 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_5 ;

2. Довідка Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.04.2023;

3. Розписка повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22.04.2022

4. Паспорт громадянина України, що виданий 02.02.2023, виданий органом 4652 (Відділ з питань ідентифікації, паспортизації та реєстрації Львівського міського управління м. Львів;

5. Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 17.01.2023, складений у АДРЕСА_6 , щодо замовлення сервісних послуг з питань оформлення паспортних документів, а також квитанції про оплату таких;

6. Довідка від 18.04.2023 №80 про те, що донька позивача ОСОБА_3 здобуває повну загальну середню освіту в Комунальному закладі Львівської обласної ради Львівському фаховому коледжі декоративного і ужиткового мистецтва ім. І.Труша (м. Львів);

7. Лист Міністерства юстиції України від 12.07.2022, надісланий позивачу на адресу: АДРЕСА_4 ;

8. Поштовий конверт, надісланий Окружним адміністративним судом м. Києва позивачу на адресу: АДРЕСА_4 ;

9. Поштовий конверт, надісланий ДСА України позивачу на адресу: АДРЕСА_4 .

Позивачем не заперечується та обставина, що місцем його реєстрації є: АДРЕСА_3 . Однак, в підготовчому засіданні вказав, що не проживає в даному приміщенні, оскільки будівництво будинку за вказаною адресою не завершено і у експлуатацію у встановленому законом порядку не прийнято.

З даного приводу, судом враховано наступне.

Згідно листа Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради від 04.11.2019 (том1 а.с.96-98), позивач з родиною із 3 осіб перебували на квартирному обліку в Голосіївській районній у м. Києві державній адміністрації з 19.09.2007 у першочерговому списку на отримання житла за пільговою категорією «Судді». За наявною інформацією, у 2007 році ГУ житлового забезпечення передало Окружному адміністративному суду м. Києва двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 для поліпшення житлових умов працівників суду. Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 19.12.2008 №1899 затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету Окружного адміністративного суду м. Києва щодо надання зазначеної квартири позивачу та його родині. Будівництво житлового комплексу на АДРЕСА_8 розпочато у 2000 році, роботи на об`єкті здійснювало ТзОВ «Фірма «Консоль ЛТД». Станом на листопад 2019 залишилась незавершена будівництвом 5 секція житлового комплексу на АДРЕСА_9 . Аналогічного змісту інформація надана тим же органом позивачу листом від 30.01.2020 року.

Відповідно до ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

З огляду на вищенаведене, відповідачі не спростували факту того, що вищезгадана квартира, за якою зареєстрований позивач не придатна до життя, оскільки будівництво такого будинку не завершено і у експлуатацію у встановленому законом порядку не прийнято.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автоматичне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд звертає увагу на ту обставину, що питання передачі справи на розгляд до іншого суду вже вирішувалось при розгляді цієї справи.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2021р. адміністративну справу № 380/2696/21 за позовом ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказу про відрахування зі штату суду, спонукання до вчинення певних дій, передано на розгляд Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 року апеляційну скаргу представника адвоката Стиранки Михайла Богдановича, діючого на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09.03.2021р. про передачу справи № 380/2696/21 до іншого адміністративного суду - скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до висновків суду апеляційної інстанції:

«Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.29 Цивільного кодексу /ЦК/ України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За текстом ст.3 Закону України № 1382-IV від 11.12.2003р. Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні:

вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати;

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист;

реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно з ч.10 ст.6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

У разі якщо нове місце проживання особи знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, орган реєстрації після реєстрації такого місця проживання надсилає повідомлення про зняття особи з реєстрації відповідному органу реєстрації за попереднім місцем проживання особи в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.11 ст.6 наведеного Закону).

Відповідно до норм ч.1 ст.4 ст.4 Закону України № 5492-VI від 20.11.2012р. Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.7 цього Закону до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).

Отже, аналіз наведених положень ЦК України у зіставленні з положеннями наведених Законів дозволяє зробити висновок про те, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає (постійно або тимчасово).

Особа не обмежена у можливості мати більше, ніж одне місце проживання, проте реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорта громадянина України. Однак, це не виключає можливості використання інших доказів.

З цих положень є зрозумілою відмінність між місцем проживання і зареєстрованим місцем проживання. У цьому зв`язку потрібно зауважити, що спільним для обох понять є те, що особа проживає (має право проживати) в обох місцях, водночас для офіційного спілкування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами визначає лише одне із них і несе відповідальність за свій вибір (у тому сенсі, приміром, що зареєстроване місце проживання є своєрідним орієнтиром для державних органів).

Водночас, приписи ч.1 ст.25 КАС України оперують термінами зареєстроване місцем проживання (перебування) як чинником, який впливає на визначення підсудності справи.

Спираючись на цільове тлумачення цієї норми у системному зв`язку з іншими положеннями КАС України, таку її конструкцію можна пояснити тим, що розгляд справи має провадитися з урахуванням (в межах) дійсного/фактичного місця проживання позивача. Тобто розгляд справи має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування позивача, що, окрім іншого, дасть змогу останньому (чи принаймні створить йому відповідні умови) належним чином реалізовувати свої права та обов`язки як учасника справи.

У контексті обставин цієї справи наведені міркування суду мають на меті донести думку про те, що зареєстроване місце проживання (перебування) позивача має відповідати дійсності.

Іншими словами, не стільки номінальна адреса проживання позивача, скільки його фактичне, реальне, дійсне місце проживання повинні визначати суд, який буде здійснювати розгляд справи задля досягнення завдання та основних засад адміністративного судочинства.

Водночас, правила територіальної підсудності визначено у такий спосіб, щоб, по можливості, забезпечити розгляд справи адміністративним судом, який територіально найбільш наближений до місця проживання чи місця знаходження особи. У такий спосіб забезпечується краща доступність правосуддя в адміністративних справах для невладних суб`єктів.

Відповідно до матеріалів справи зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 . і ця інформація міститься у паспорті громадянина України.

Позивач навів доводи про те, що зареєстроване місце проживання у м. Києві в силу певних обставин не засвідчує його дійсного місця проживання.

Питання про те, чи позивач фактично проживає за зареєстрованим місцем проживання, суд першої інстанції не досліджував.

Натомість представленими документами стверджується та обставина, що в силу певних обставин (в тому числі, через запроваджений карантин) позивач станом на березень 2021 року проживає у АДРЕСА_4 .»

Представники позивача та позивач в підготовчих засіданнях вказали на те, що за зареєстрованим місцем проживання позивач фактично не проживає оскільки будівництво самого будинку не завершено і у експлуатацію у встановленому законом порядку не прийнято, а також в силу інших об`єктивних обставин запровадження карантину та військового стану. Окрім того, позивачем подано докази отримання поштової кореспонденції у м. Львові, отримання пенсії та перебування на обліку ГУ ПФУ у Львівській області, докази оформлення документів у м. Львові, докази навчання доньки позивача у м. Львові.

Слід зазначити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказано його фактичне місце проживання, а саме: АДРЕСА_4 .

Представник позивача та позивач в підготовчому засіданні вказали на те, що за зареєстрованим місцем проживання позивач фактично не проживає оскільки вищезгадана квартира не придатна до життя, оскільки будівництво самого будинку не завершено і у експлуатацію у встановленому законом порядку не прийнято, а також в силу інших об`єктивних обставин запровадження карантину та військового стану. Окрім того, позивачем подано докази отримання поштової кореспонденції у м. Львові, отримання пенсії та перебування на обліку ГУ ПФУ у Львівській області, докази оформлення документів у м. Львові, докази навчання доньки позивача у м. Львові. Листування з відповідачами також відбувалось саме за цією адресою позивача.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що доводи позивача щодо його проживання на території м. Львова є у достатній мірі обґрунтованими.

Таким чином, позивач має право обрати територіальну підсудність поданого ним позову за своїм місцем проживання (перебування, знаходження) або за місцем знаходження відповідача. Тобто, завертаючись до Львівського окружного адміністративного суду позивач діяв цілком правомірно та в межах, визначених процесуальним законодавством.

У контексті наведеного суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 3 Закону України Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до частини 10 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Крім того, у частині другій статті 2 вказаного Закону додаткового зазначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Положення частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказують на те, що адміністративний позов може бути поданий фізичною особою до адміністративного суду як за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, так і за місцем його перебування або знаходження.

Користуючись правом, наданим йому частиною першою статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_1 обрав для звернення з адміністративним позовом суд за місцем свого фактичного проживання, а саме Львівський окружний адміністративний суд.

Щодо доводів відповідача про застосування ст.28 КАС України, суд такі відхиляє з огляду на те, що в даному спорі стороною не є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 був поданий з додержанням правил територіальної підсудності, а підстави для його передачі на розгляд до Київського окружного адміністративного суду відсутні.

Окрім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 03 листопада 2022 року, однією з підстав касаційного оскарження було порушення правил підсудності справи, оскільки справа не була підсудна Львівському окружному адміністративному суду, отже Львівський окружний адміністративний суд та Восьмий апеляційний адміністративний суд є неповноважним судом для розгляду та вирішення цієї справи. Однак, Верховний Суд, керуючись ст. 318,349 КАС України не встановив підстав порушення територіальної підсудності та, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій направив справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, а саме Львівського окружного адміністративного суду.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість та безпідставність клопотань відповідачів про передачу справи до іншого суду.

Керуючись статтями 19, 25, 29, 248, 256 КАС України, -

ухвалив:

У задоволенні клопотань відповідачів про передачу справи до іншого суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на судове рішення, винесене за результатами розгляду справи.

Повне судове рішення складено 27.04.2023.

Головуючий - суддя Карп`як Оксана Орестівна

Суддя Гавдик Зіновій Володимирович

Суддя Коморний Олександр Ігорович