Справа № 420/3502/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3502/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи на посаді лікаря-інтерна по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні - з 01.08.1984 по 05.08.1985 роки, на посаді лікаря анестезіолога - реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні - з 12.08.1985 по 31.08.1987 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера - з 01.10.1988 по 31.08.2001 роки, на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера - з 01.01.2004 по 31.12.2017 роки та на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр Одеської міської ради - з 01.01.2018 року по 28.02.2021 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 01.07.2018 року - періоди роботи на посаді лікаря-інтерна по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному вдділенні Обласної клінічної лікарні - з 01.08.1984 по 05.08.1985 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні - з 12.08.1985 по 31.08.1987 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера - з 01.10.1988 по 31.08.2001 роки, на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера - з 01.01.2004 по 30.06.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року - періоди роботи на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр Одеської міської ради - з 01.07.2018 року по 28.02.2021 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.07.2018 року позивач - ОСОБА_1 отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Як зазначає позивач, пенсію йому обчислено виходячи із страхового стажу 48 років 5 місяців та її розмір на 01.04.2022 року (на дату останнього автоматичного перерахунку) становить 3418 грн. 30 коп.

Після оформлення пенсії та до теперішнього часу позивач продовжує працювати більше 4 років на посаді лікара-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії в Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської обласної ради. Автоматичний перерахунок пенсії після її призначення мені проводився у 2021 році. Розмір пенсії збільшився, тому позивач був переконаний правильності розрахунку та перерахунків пенсії.

У подальшому від своїх колег позивач дізнався, що деякі з них після виходу на пенсію отримують пенсії у значно вищому розмірі, ніж він, що викликало сумніви щодо правильності розрахунку трудового стажу.

07.02.2023 року з цього питання позивач звернувся із заявою до відповідача і просив перевірити його пенсійну справу щодо правильності обчислення страхового стажу та заробітної плати, надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу в подвійному розмірі за періоди роботи на посадах лікаря-анестезіолога.

У відповідь відповідач повідомив, що до страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи:

з 01.08.1984 по 05.08.1985 в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні, оскільки не надано уточнюючу довідку;

з 12.08.1985 по 31.08.1987 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Татарбунарській центральній районній лікарні, оскільки працював в лікарні без зазначеного конкретного відділення;

з 01.10.1988 по 31.08.2001 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру, оскільки згідно довідки КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» від 29.10.2018 № 140 окреме реанімаційне відділення не передбачено з 01.09.2001;

після 01.01.2004 проводити обчислення стажу в подвійному розмірі немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону.

У своїх доводах позивач посилається, зокрема на лист-роз`яснення Пенсійного фонду України № 3544-03 (копія додається), у якому зазначено, що при вирішенні питання зарахування у подвійному розмірі періодів роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я необхідно керуватися спільним листом Міністерства праці і соціальної політики України, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2002 р. Відповідно до цього листа до стажу роботи у подвійному розмірі зараховується час роботи у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів, оскільки наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.97 р. № 303 Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Керуючись вищезазначеним до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.97 р. № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Відсутність окремого реанімаційного відділення, на що посилається відповідач, позивач зауважив, що це ніяким чином не нівелює характер виконуваної роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення.

Тобто, виконання таких робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до стажу відповідного відпрацьованого часу, надає право на зарахування цього стажу в подвійному розмірі.

Позивач вказує, що спірні періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога підтверджується записами у його трудовій книжці.

Отже, позивач вважає, що відповідач при призначенні та наступних перерахунках пенсії протиправно не зарахував до страхового стажу в подвійному розмірі вищеперелічені періоди роботи на посадах лікаря анестезіолога.

Також позивач посилався на те, що Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який набрав чинності з 01.01.2004 року, не скасовує та не зупиняє дію статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, що дає йому право на зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів роботи після 01.01.2004.

Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

09 березня 2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідач підтвердив, що позивачу з 01.07.2018 призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж був врахований по 30.06.2018. З 01.04.2021 пенсію перераховано в автоматичному режимі за нормами ч. 4 ст. 42 Закону №1058 (індексація пенсії) та страховий стаж враховано по 28.02.2021.

Пенсію обчислено при страховому стажі 48 років 5 місяців, середньомісячній заробітній платі 6604,27 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 28.02.2021 згідно даних персоніфікованого обліку (коефіцієнт заробітку ? 1,06756), та її розмір становить 3 418, 33 грн, де: розмір пенсії за віком ? 3 197, 59 грн., доплата за понаднормовий стаж 13 роки ? 188, 76 грн.; підвищення згідно ч. 1 ст. 29 Закону ? 31, 98 грн.

До страхового стажу враховані періоди роботи з 14.09.1987 по 01.10.1988 в міській інфекційній лікарні на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога та з 01.09.2001 по 31.12.2003 у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі відповідно до норм статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи:

з 01.08.1984 по 05.08.1985 в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні, оскільки не надано уточнюючу довідку;

з 12.08.1985 по 31.08.1987 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Татарбунарській центральній районній лікарні, оскільки позивач працював в лікарні без зазначеного конкретного відділення;

з 01.10.1988 по 31.08.2001 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру, оскільки згідно довідки КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» від 29.10.2018 №140 окреме реанімаційне відділення не передбачено з 01.09.2001.

Відповідач також стверджує, що проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону №1058.

У своїх доводах відповідач посилався на положення ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що до страхового стажу у пільговому обчисленні зараховуються періоди роботи у лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у інших інфекційних закладах (відділеннях), у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів охорони здоров`я.

Тобто страховий стаж до 01.01.2004 обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем також зазначено, що згідно із п. 3 Порядку №22-1 передбачено, що у разі відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи вищевикладене, періоди роботи з 01.08.1984 по 05.08.1985 та з 12.08.1985 по 31.08.1987 до страхового стажу будуть зараховано позивачу за умови надання уточнюючих довідок.

З огляду на вищевикладене відповідач стверджує, що розрахунок пенсії позивачу відповідає чинному законодавству та підстави для задоволення позову відсутні.

17.03.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача наполягав на тому, що записів у трудовій книжці позивача цілком достатньо для обчислення його страхового стажу у подвійному розмірі у спірні періоди роботи.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, з 01.07.2018 позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058), обчислену як працюючій особі.

Страховий стаж був врахований по 30.06.2018 року.

З 01.04.2021 пенсію перераховано в автоматичному режимі за нормами ч. 4 ст. 42 Закону №1058 (індексація пенсії) та страховий стаж враховано по 28.02.2021 року.

Пенсію обчислено при страховому стажі 48 років 5 місяців.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

07.02.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою (а.с. 49), якою просив:

перевірити його пенсійну справу щодо правильності обчислення страхового стажу та заробітної плати;

зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі всі періоди роботи на посадах лікаря-анестезіолога;

надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в тому числі в лікарняних закладах відповідно до от. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У відповідь на вказане звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 13.02.2023 року вих. №2862-2738/Б-02/8-1500/23 (а.с. 50) повідомило позивачу про наступне.

Зокрема, що з позивачу з 01.07.2018 призначено пенсію за віком. Пенсію обчислено при страховому стажі 48 років 5 місяців, середньомісячній заробітній платі 6604,27 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 28.02.2021 згідно даних персоніфікованого обліку (коефіцієнт заробітку ? 1,06756), та її розмір становить 3 418, 33 грн, де: розмір пенсії за віком ? 3 197, 59 грн, доплата за понаднормовий стаж 13 роки ? 188, 76 грн; підвищення згідно ч. 1 ст. 29 Закону ? 31, 98 грн.

До страхового стажу враховані періоди роботи з 14.09.1987 по 01.10.1988 в міській інфекційній лікарні на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога та з 01.09.2001 по 31.12.2003 у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в подвійному розмірі відповідно до норм статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

До страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи:

З 01.08.1984 по 05.08.1985 в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні, оскільки не надано уточнюючу довідку;

з 12.08.1985 по 31.08.1987 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Татарбунарській центральній районній лікарні, оскільки позивач працював в лікарні без зазначеного конкретного відділення;

з 01.10.1988 по 31.08.2001 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру, оскільки згідно довідки КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» від 29.10.2018 №140 окреме реанімаційне відділення не передбачено з 01.09.2001.

Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону №1058.

Таким чином відповідач повідомив позивачу, що розрахунок пенсії відповідає чинному законодавству та підстав для проведення її перерахунку не має.

Вважаючи, що відповідач протиправно відмовив зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі всі періоди роботи на посадах лікаря-анестезіолога, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку та юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року № 10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Крім іншого, існує лист-роз`яснення Пенсійного фонду України № 3544-03, у якому зазначено: При вирішенні питання зарахування у подвійному розмірі періодів роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я необхідно керуватися спільним листом Міністерства праці і соціальної політики України, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2002 р.

Відповідно до цього листа до стажу роботи у подвійному розмірі зараховується час роботи у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів, оскільки наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.97 р. № 303 Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Керуючись вищезазначеним до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.97 р. № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії..

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказана вище норма Закону України Про пенсійне забезпечення кореспондується із положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії (далі - Порядок №637), відповідного до яких основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 31 березня 2020 року у справі №678/65/17.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01.07.2018 року позивачу призначено пенсію за віком.

Пенсію обчислено при страховому стажі 48 років 5 місяців.

До страхового стажу в подвійному розмірі зараховані періоди роботи з 14.09.1987 по 01.10.1988 в міській інфекційній лікарні на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога та з 01.09.2001 по 31.12.2003 у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога.

До страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи:

З 01.08.1984 по 05.08.1985 в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні, оскільки не надано уточнюючу довідку;

з 12.08.1985 по 31.08.1987 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Татарбунарській центральній районній лікарні, оскільки позивач працював в лікарні без зазначеного конкретного відділення;

з 01.10.1988 по 31.08.2001 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру, оскільки згідно довідки КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» від 29.10.2018 №140 окреме реанімаційне відділення не передбачено з 01.09.2001;

після 01.01.2004, оскільки це не передбачено ст. 24 Закону №1058.

Отже, вказані періоди є спірними.

Згідно записів у Трудовій книжці б/н від 16.09.1975 року ОСОБА_1 , записи №№5-14:

у період з 01.08.1984 по 05.08.1985 роки позивач працював лікарем-інтерном по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні;

з 12.08.1985 по 31.08.1987 роки - працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні;

з 14.09.1987 по 01.10.1988 роки - працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога Міської інфекційної лікарні;

з 01.10.1988 по 02.08.2002 роки - працював на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера (з подальшим перейменуванням);

з 03.08.2002 по 31.07.2003 роки - працював на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера;

з 01.08.2003 по 31.12.2017 роки - працював на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера;

з 01.01.2018 року по 28.02.2021 роки - працював на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради.

Згідно із записами в трудовій книжці за № 15 та № 16 на підставі рішення Одеської обласної ради від 19.06.2019 року № 978-VII Комунальна установа «Одеський обласний онкологічний диспансер» з 11.11.2019 року перетворено у Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради.

На підставі рішення Одеської обласної ради від 03.06.2022 року № 431-VII Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний онкологічний диспансер» Одеської обласної ради з 01.07.2022 року перетворено у Комунальне некомерційне підприємство «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради.

Записи у трудовій книжці позивачки виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Відповідач не надав жодних зауважень щодо заповнення трудової книжки позивача.

Отже, стаж роботи позивача у вказані періоди на посадах лікаря-анестезіолога підтверджується записами у трудовій книжці позивача, що дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Що стосується зауважень відповідача про ненадання позивачем уточнюючої довідки щодо відсутності окремого реанімаційного відділення.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Тобто, надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

У спірних правовідносинах ці випадки відсутні, оскільки записами у трудовій книжці позивача підтверджується стаж його роботи.

Доводи відповідача стосовно незарахування стажу в подвійному розмірі з 12.08.1985 по 31.08.1987 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога в Татарбунарській центральній районній лікарні, оскільки позивач працював в лікарні без зазначеного конкретного відділення, спростовуються наступним.

Відповідно до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю.

В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 № 605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Доводи відповідача стосовно незарахування стажу в подвійному розмірі з 01.10.1988 по 31.08.2001 на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології і реанімації Обласного онкологічного диспансеру, оскільки згідно довідки КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» від 29.10.2018 №140 окреме реанімаційне відділення не передбачено з 01.09.2001, також не є підставою для відмови зарахування до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відсутність окремого реанімаційного відділення не спростовує характер виконуваної роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення.

Саме виконання таких робіт, з яким законодавство пов`язує право особи на зарахування до стажу відповідного відпрацьованого часу, надає право на зарахування цього стажу в подвійному розмірі.

Стосовно доводів пенсійного органу про те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» стосується наявного стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, суд зазначає про таке.

Так, за змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із п.3 ст. 40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону №1058 передбачено, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, як зазначено в частині 3 вказаної статті, страховий стаж ураховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV установлено, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Як наголошувалось судом раніше, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд зауважує, що редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час.

При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію. Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.

Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Висновки у цій справі узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 11 грудня 2018 року у справі № 310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі № 485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 462/1713/17.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи на посаді лікаря-інтерна по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні - з 01.08.1984 по 05.08.1985 роки, на посаді лікаря анестезіолога - реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні - з 12.08.1985 по 31.08.1987 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера - з 01.10.1988 по 31.08.2001 роки, на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера - з 01.01.2004 по 31.12.2017 роки та на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради - з 01.01.2018 року по 28.02.2021 року, слід визнати протиправними.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Аналіз норм ст. 245 КАС України, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача. Якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на зазначене, для повного та ефективного захисту прав позивача та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, суд вважає необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 01.07.2018 року - періоди роботи на посаді лікаря-інтерна по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному вдділенні Обласної клінічної лікарні - з 01.08.1984 по 05.08.1985 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні - з 12.08.1985 по 31.08.1987 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера - з 01.10.1988 по 31.08.2001 роки, на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера - з 01.01.2004 по 31.12.2017 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року - періоди роботи на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради - з 01.01.2018 року по 28.02.2021 роки.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 858, 88 грн. (за ставкою 1073, 60 грн., враховуючи коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір).

У зв`язку з задоволенням позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 858, 88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи на посаді лікаря-інтерна по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному відділенні Обласної клінічної лікарні - з 01.08.1984 по 05.08.1985 роки, на посаді лікаря анестезіолога - реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні - з 12.08.1985 по 31.08.1987 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера - з 01.10.1988 по 31.08.2001 роки, на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера - з 01.01.2004 по 31.12.2017 роки та на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради - з 01.01.2018 року по 28.02.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі: з дати призначення пенсії з 01.07.2018 року - періоди роботи на посаді лікаря-інтерна по спеціалізації з анестезіології в анестезіологічному вдділенні Обласної клінічної лікарні - з 01.08.1984 по 05.08.1985 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога Татарбунарської центральної районної лікарні - з 12.08.1985 по 31.08.1987 роки, на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога у відділенні анестезіології та реанімації Обласного онкологічного диспансера - з 01.10.1988 по 31.08.2001 роки, на посаді лікаря анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії Обласного онкологічного диспансера - з 01.01.2004 по 31.12.2017 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2021 року - періоди роботи на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії у Комунальному некомерційному підприємстві «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» Одеської міської ради - з 01.01.2018 року по 28.02.2021 роки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858, 88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук