Справа № 200/1059/21-а
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

27 квітня 2023 року Справа №200/1059/21-а

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду заяву Першого апеляційного адміністративного суду про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням суду від 14.06.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого апеляційного адміністративного суду (відповідач 1), Державної судової адміністрації (відповідач 2) визнано протиправними дії Першого апеляційного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 із застосуванням обмеження нарахування у сумі 688 668,24 грн; стягнуто з Першого апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 у розмірі 688 668,24 грн (з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

24.01.2022 рішення залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції та набрала законної сили.

15.07.2022 позивачу видано виконавчий лист у справі, боржником за яким визначено відповідача 1.

19.04.2023 від Першого апеляційного адміністративного суду надійшла заява про зміну способу виконання рішення, де відповідач 1 зазначив, що належним буде стягнення за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на користь позивача недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 у розмірі 688 668,24 грн (з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.

Заява вмотивована неможливістю виконання рішення в визначений у ньому спосіб, оскільки через відсутність у ДСА України відповідних бюджетних асигнувань казначейством приймаються до обліку виконавчі документи та встановлюється черговість їх погашення, проте обмежений фінансовий ресурс програми не дає можливості залучення ДСА України, що є головним розпорядником коштів, як виконавця розпорядників нижчого рівня (зокрема, судів), які у виконавчих листах зазначені боржниками.

До призначеного на 27.04.2023 судового засідання учасники справи не з`явились, у поданій суду заяві відповідач 1 просив розглянути заяву про зміну способу і порядку виконання рішення за відсутності його представника, вказав, що заяву підтримує.

Позивачем у заяві, яка надійшла до суду також зазначено, що заяву відповідача 1 позивач підтримує, просить змінити спосіб і порядок виконання рішення визначеним боржником чином.

Листом від 04.01.2023 № 02-25-06/9 Управління Держказначейства України в м. Краматорськ, де перебуває на виконанні виконавчий лист, виданий в цій справі, просило відповідача 1 терміново надати інформацію щодо можливості залучення Державною судовою адміністрацією України до окремої бюджетної програми 0501150 відповідача 1 в якості виконавця .

28.02.2023 Управлінням Держказначейства сформовано вимогу № 02-25-06/70 до відповідача 1 про вжиття заходів, спрямованих на виконання рішення суду.

Згідно з листами ДСА України від 14.02.2023 № 11-1819/23, від 10.04.2023 № 11-4130/23 відповідачу 1 через відсутність у ДСА України відповідних бюджетних асигнувань казначейством приймаються до обліку виконавчі документи та встановлюється черговість їх погашення, проте обмежений фінансовий ресурс програми не дає можливості залучення ДСА України, що є головним розпорядником коштів бюджетної програми 0501150, як виконавця розпорядників нижчого рівня (зокрема, судів), які у виконавчих листах зазначені боржниками. Таким чином, відсутність відповідних кошторисних призначень унеможливлює виконання рішення у визначений в ньому спосіб і порядок. В листі зазначено, що з огляду на таке, стягувач або виконавець мають право звернутись до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення шляхом безспірного списання відповідної суми коштів з програми, головним розпорядником якої є ДСА України. Крім цього повідомлено, що ДСА України звернулось до Комітету ВР України за запитом щодо внесення змін до законодавства у частині збільшення бюджетних призначень бюджетної програми 0501150.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статей 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Виконання судового рішення є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Право позивача на отримання спірної виплати є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно з частиною 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч.ч. 3-4 цієї статті підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою зміни способу або порядку виконання судового рішення є виняткові обставини, що істотно ускладнюють виконання або роблять неможливим виконання судового рішення в адміністративній справі.

Відповідно до частини першої статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 148 Закону № 1402-VIII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Аналогічна норма закріплена у підпункті 2 пункту 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI (далі - Закон № 4901) та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).

Відповідно до статті 3 Закону № 4901 виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Підпунктом 2 пункту 25 Порядку № 845 передбачено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому положення пунктів 28-34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема: здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Положеннями статті 23 Кодексу визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному Бюджетним кодексом.

З 2004 року запроваджена і діє бюджетна програма КПКВ 0501150, метою якої є погашення заборгованості за виконавчими провадженнями на користь суддів, її завданням є - виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів. Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" передбачено видатки у розмірі 3000,00 тис. грн.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється у порядку черговості згідно з чинним законодавством України органами Казначейства за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів " у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.

Аналогічне вказане і в самому рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у цій справі, зміна способу виконання якого розглядається.

Суд також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі №580/4201/20, відповідно до яких оскільки у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена безпосередньо для таких цілей, списання коштів здійснюватиметься саме за нею. Враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону № 4901-VI, списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів (ДСА України).

При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 по справі № 840/3112/18.

Суд вважає, що вказані обставини ускладнюють виконання відповідачем 1 рішення суду, а тому в суду наявні підстави для задоволення його заяви про зміну способу виконання рішення. При цьому, зазначене не змінити суті судового рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 256, 370, 378 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву Першого апеляційного адміністративного суду про зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого апеляційного адміністративного суду, Державної судової адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів, задовольнити.

Змінити спосіб і порядок виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі № 200/1059/21-а, встановивши такий: «Стягнути на користь ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 у розмірі 688 668,24 грн (з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті) шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів», головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.С. Михайлик