Справа № ЗПП/320/19/23
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № ЗПП/320/19/23
УХВАЛА

26 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кузьмишиної О.М.,

суддів Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Клаб» - адвоката Лукашенка Євгена Олександровича від 24.02.2023 про забезпечення позову до подання позову,

В С Т А Н О В И В:

Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Клаб» - адвокатом Лукашенком Є.О. 24 лютого 2023 року подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про забезпечення позову до подання позову. Відповідачем у заяві зазначено Головне управління розвідки Міністерства оборони України, предметом позову визначено визнання протиправним та скасування наказу Головного управління розвідки Міністерства оборони України від 26.10.2022 №87 ДСК про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану, яким передбачено примусове відчуження майна ТОВ «Софія Клаб» згідно переліку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року заяву адвоката Лукашенка Є.О. про забезпечення позову до подання позову передано за підсудністю до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Справа №320/19/23 надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду 24 квітня 2023 року.

Заява Представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Клаб» - адвоката Лукашенка Є.О. обґрунтована тим, що Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України прийнято наказ від 26.10.2022 за №87 ДСК про примусове відчуження майна для потреб держави в умовах воєнного стану, яким передбачено примусове відчуження майна позивача - ТОВ «Софія Клаб» згідно переліку. Разом з тим, на думку позивача, відповідач не наділений правом прийняття оскаржуваного наказу, не є уповноваженим на такі дії органом, оскільки не віднесений жодним нормативно-правовим актом до складу військового командування.

Представник позивача посилається на Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у якому визначено чіткий перелік військового командування, а саме до військового командування відносяться: Генеральний штаб Збройних Сил України, Командування об`єднаних сил Збройних Сил України, командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управління оперативних командувань, командири військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України.

Представник позивача наполягає на тому, що відповідач є державним органом та не відноситься до військового командування, оскільки за пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про розвідку» розвідувальні органи України - державні органи, уповноважені цим Законом на здійснення розвідувальної діяльності. При цьому примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування.

Відтак, за твердженнями представника позивача чинним законодавством не передбачено право відповідача на прийняття рішення про примусове відчуження майна в осіб, що вказує на очевидну протиправність оскаржуваного наказу.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, представник позивача вказує на те, що до ухвалення рішення у справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, на відновлення яких йому буде необхідно докласти значних зусиль та витрат.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та доданні до неї матеріали, судова колегія приходить до висновку, що у задоволені даної заяви слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведеного положення КАС України, розгляд заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акту або нормативно-правового акту; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до абз. 1 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2 встановлено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України», в якому суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Відповідно, розгляд заяв про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.

Відтак, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що аргументи та доводи представника позивача, викладені у заяві про забезпечення позову до подання позову, стосуються безпосереднього предмету та підстав майбутнього позову, а саме: наявності чи відсутності повноважень у відповідача на видання оскаржуваного наказу. При цьому оцінка таких обставин судом під час розгляду заяви про забезпечення позову до подання позову фактично стане прийняттям судового рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Судова колегія зазначає, що заявником не представлено переконливих доводів та доказів, які б свідчили, що невжиття запропонованих заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відтак, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши додані до неї докази, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості поданої заяви та, як наслідок, про відсутність підстав для її задоволення, оскільки відсутні очевидні ознаки того, що невжиття запропонованих заходів, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся представник позивача.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Софія Клаб» - адвоката Лукашенка Євгена Олександровича від 24.02.2023 про забезпечення позову до подання позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк