Справа № 380/18257/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про зобов`язання Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях вчинити дії.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській Закарпатській та Волинській областях нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 29.03.2022 у справі №380/22940/21 про поновлення на роботі за період з 30.03.2022 по 08.06.2022 у сумі 70 033,20 грн (сімдесят тисяч тридцять три грн 20 копійок) з відрахування обов`язкових податків та зборів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачу 1 було відомо, що за рішенням суду від 29.03.2022 позивача з 06.11.2021 поновлено на посаді і рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробігку за один місяць допущено судом до негайного виконання, він був зобов`язаний з 30.03.2022 (наступний день після проголошення рішення суду від 29.03.2022) виконати рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць шляхом прийняття відповідного наказу та здійснення виплати, однак свого обов`язку не виконав, чим на думку позивача грубо порушив права та законні інтереси. Просить суд задовольнити позов.

Від відповідача, Фонду державного майна України, надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позову заперечує повністю. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що враховуючи ч. 1 ст. 254 КАС України, Фондом 25.04.2022 було подано заяву до Львівського окружного адміністративного суду про роз`яснення судового рішення від 29.03.2022 у справі № 380/22940/21. На адресу Фонду надійшла судова повістка (вхідний № 10/11040 від 18.05.2022) про повідомлення Фонду державного майна України про те, що 18.05.2022 у Львівському окружному адміністративному суді буде розглядатися заява Фонду про роз`яснення вищевказаного судового рішення. Тобто Фонд неналежним чином був повідомлений про дату та час розгляду заяви, і немав фізичної можливості здійснити представництво в судовому засіданні в Львівському окружному адміністративному суді, оскільки юридична адреса Фонду державного майна України: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9. Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 у задоволенні заяви Фонду державного майна України про роз`яснення рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 у справі №380/22940/21 відмовлено повністю. Також повідомляє, що 24.05.2022 року на електронну адресу Фонду було направлено копію ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 18.05.2022 року. Отже, враховуючи ч. 4 ст. 254 КАС України, виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 року у справі № 380/22940/21 зупинено з 25.04.2022 у зв`язку з поданням Фондом заяви про роз`яснення судового рішення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є безпідставними.

Крім того, Фонд звертає увагу суду на наступне, 24.02.2022 відбулося відкрите вторгнення російської федерації в Україну. У зв`язку з загрозою безпеці, життю і здоров`ю громадян, державному суверенітету, конституційному ладу та територіальній цілісності України Указом Президента України від 23.02.2022 № 63/2022 було запроваджено на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва надзвичайний стан з 00 годин 00 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Вказує, що повноцінна робота Фонду державного майна України відповідно до наказу Фонду від 15.05.2022 № 478 «Про організацію роботи апарату та регіональних відділень Фонду державного майна України» фактично була розпочата 23.05.2022 (з обмеженнями, які передбачені на період дії воєнного стану).

Отже зазначає, що невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 у справі № 380/22940/21 спричинено непередбачуваними, непереборними форс-мажорними обставинами.

Вказує, що 02.06.2022 на адресу Фонду надійшов лист Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2022 ВП № 69045984. Листом Фонду від 09.06.2022 № 10-25-6774 було повідомлено ВПВР ДДВС МЮУ про те, що наказом Фонду від 09.06.2022 № 128 «Про поновлення ОСОБА_1 » поновлено останню на посаді заступника начальника РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях з 06.11.2021. Також, додатково повідомили, що вищезазначений наказ було надіслано Фондом листом від 09.06.2022 № 10-9-6715 на адресу РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та зобов`язано РВ ФДМУ по Львівській, Закарпатській та Волинській областях терміново довести до відома ОСОБА_1 інформацію про її поновлення на посаді з надсиланням копії наказу (в тому числі засобами телекомунікаційного зв`язку). 16.06.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 69045984 на підставі ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі наказу Фонду державного майна України від 09.06.2022 №128-р «Про поновлення ОСОБА_1 ».

Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 23.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 26.04.2023 відмовлено в залишенні позову без розгляду.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 у справі №380/22940/21 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, буд. 18, кв. 9, м. Київ, 01133, ), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (вул. Коперника, буд. 4, м. Львів, 79005, ) про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю (дата набрання законної сили 21.09.2022)

Вказаним рішенням суду вирішено :

Визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 04.11.2021 №425-р.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях з 06.11.2021.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (вул. Коперника, буд. 4, м. Львів, 79005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 134 573 грн (сто тридцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят три) грн 60 к. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2021 по 29.03.2022, з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях з 06.11.2021 та стягнення на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заробітної плати за один місяць в розмірі 26 090 (двадцять шість тисяч дев`яносто) грн 87 к. звернути до негайного виконання.

Вступну та резолютивну частину рішення суду оголошено у судовому засіданні 29.03.2022 у присутності представників Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонд/ державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Наказом Фонду державного майна України від 09.06.2022 №128-р "Про поновлення ОСОБА_1 " позивача поновлено на посаді заступника начальника Регіональної о відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно затримав виконання рішення суду та не провів розрахунок , звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року зазначив, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини» «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

У силу ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення такого працівника на роботі.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 у справі №380/22940/21, яке набрало законної сили, встановлено, що згідно наданої Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях довідки від 08.12.2021 №10-05-0663, середньоденна заробітна ОСОБА_1 становить 1373,20 грн.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже з урахуванням ч.4 ст.78 КАС України, суд вважає за необхідне взяти за основу розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений у зазначеному рішенні суду та зазначеного у відповідній довідці.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, судом враховано період з 30.03.2022 (наступний день після проголошення рішення суду від 29.03.2022) по 08.06.2022 (дата, яка передує даті з якої позивача поновлено на посаді відповідно до наказу від 09.06.2022 №128-р "Про поновлення ОСОБА_1 ") включно, що становить 51 робочих днів.

З урахуванням вищевикладеного, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду за період часу з 30.03.2022 по 08.06.2022 року, а саме: оскільки нарахована середньоденна заробітна плата становить 1373,20 грн, а кількість днів затримки виконання рішення суду складає 51 днів, то середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях складає 70033,20 грн. (51*1373,20 =116 089,38), з вирахуванням з вказаної суми належним до сплати податків і зборів.

Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності в частині невиконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, звернутого до негайного виконання.

Покликання відповідача на неможливість виконання обов`язків повноцінно до 23.05.2022, у зв`язку з воєнним станом, суд вважає неналежним, оскільки, як сам відповідач зазначає, що Фондом 25.04.2022 подано заяву до Львівського окружного адміністративного суду про роз`яснення судового рішення від 29.03.2022 у справі № 380/22940/21.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №260/1424/18 від 30.04.2020 року.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

При цьому, суд звертає увагу, що норми законодавства України, зокрема КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У постанові від 12.06.2019 року у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді, а отже судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апеляційної скарги про затримку виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, чи позивач буде пред`являти виконавчий документ до виконання в частині поновлення його на посаді.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 року у справі №591/772/17.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Стосовно тлумачення в даній справі норм законів суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в п.67 в справі «Вєренцов проти України» (Заява N 20372/11) зазначив, що як би чітко не було положення сформульоване, у будь-якій галузі права … існуватиме неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба у роз`ясненні нечітких норм або тих, що потребують пристосування до обставин, що змінюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведене з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача основні позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в сумі 70033,20 грн з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

у х в а л и в :

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (вул. Коперніка, 4, м. Львів, 79005; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 70033,20 грн (сімдесят тисяч тридцять три гривні, 20 копійок) з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26.04.2023.

Суддя Коморний О.І.