Справа № 748/386/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 748/386/23 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Похилька Сергія Миколайовича на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2023 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора відділу реагування патрульної поліції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області капітана поліції Дейнека Валерія Анатолійовича, Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови БАД № 187167 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до Інспектора відділу реагування патрульної поліції ЧРУП ГУНП в Чернігівській області капітана поліції Дейнека Валерія Анатолійовича (далі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - відповідач 2), в якому просив скасувати постанову БАД № 187167 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.01.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 3400,00 грн.

В обґрунтування незаконності постанови позивач зазначив, що на час її складання він мав право керувати транспортним засобом, оскільки згідно з нормами постанови Кабінету Міністрів України №184 від 03.03.2022, у період воєнного стану особа допускається до керування транспортним засобом за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого вперше, строк дії якого закінчився. Вказаною постановою не визначено, що строк дії посвідчення має закінчитися саме в період дії воєнного стану. Позивач також зазначав, що на даний час проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді водія та керує військовою технікою.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таку, що складена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №187167 від 21.01.2023 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 3400 гривень за те, що 21.01.2023 о 16 год. 37 хв. в с. Іванівка по вул. Дружби Чернігівського району ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ-21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 категорії А1, А, В, С, вказане посвідчення було видано 12.12.2019 і строк його дії закінчився 16.05.2021.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган (п.1.5 ПДР України).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Разом з тим, п. 1.9 ПДР, зазначає, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 126 КУпАП.

Згідно з частиною 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції Кабінету Міністрів України у сфері дорожнього руху належить: підготовка проектів законів, нормативно-правових актів з питань дорожнього руху та його безпеки, а також відповідальності за їх порушення на території України.

Згідно з пунктом 2.1.а Правил дорожнього руху,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Підпунктом 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» №184 від 03.03.2022 (далі постанова КМУ №184 від 03.03.2022), установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану: особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Вказана постанова, зокрема і підпункт 1 пункту 1, набрали чинності 03.03.2022.

У преамбулі вказаної постанови КМУ №184 від 03.03.2022 вказано, що вона прийнята відповідно до статей 12-1, 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні».

Згідно з частиною 1 статті 12-1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України в разі введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях: розробляє та вводить в дію План запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в окремих місцевостях України з урахуванням загроз та особливостей конкретної ситуації, яка склалася.

Отже, норми постанови КМУ №184 від 03.03.2022 (як вбачається з її назви і преамбули) приймалися саме з метою врегулювання окремих питань щодо допуску водіїв до керування транспортними засобами у період воєнного стану і були спрямовані на врегулювання тих правовідносин, які виникли саме у зв`язку із введенням воєнного стану.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який неодноразово продовжувався, востаннє - з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Згідно із нормами статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Врегулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. (Пункт 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 справа N 1-7/99 N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Отже, до події, факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Ключовим юридичним фактом, який зумовлює дію норми підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ №184 від 03.03.2022, є факт закінчення строку дії посвідчення водія України, виданого вперше, адже якщо строк дії посвідчення не закінчився, що особа має право на керування відповідним транспортним засобом на підставі загальних норм щодо правил дорожнього руху, як не пов`язані з дією воєнного стану.

Проаналізувавши мету прийняття постанови КМУ №184 від 03.03.2022, виходячи з правил дії нормативно-правових актів у часі, суд дійшов висновку, що норми вказаної постанови щодо допуску водіїв до керування транспортними засобами в період воєнного стану застосовуються до тих осіб, строк дії посвідчення водія України яких закінчився саме в період дії воєнного стану, що перешкоджає особі належним чином реалізувати своє право на отримання посвідчення водія.

Оскільки постанова КМУ №184 від 03.03.2022 не містить спеціальних приписів щодо поширення її дії на юридичні факти (а саме факт закінчення строку дії посвідчення водія), які мали місце до набрання нею чинності (як з початку введення воєнного стану, так і до моменту введення воєнного стану), то застосується загальне правило щодо дії нормативно-правових актів у часі, викладене у статті 58 Конституції України.

Таким чином, оскільки строк дії посвідчення водія позивача закінчився 16.05.2021, на нього не поширюється дія норми підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ №184 від 03.03.2022 і він не може бути допущений до керування транспортним засобом на період воєнного стану.

З моменту закінчення строку дії посвідчення водія, позивач повинен був керуватися чинними на той період нормами, які були чіткими і передбачуваними, зокрема пунктом 25-1 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (з подальшими змінами), і для здійснення керування транспортним засобом повинен був здійснити обмін посвідчення водія.

Позивач не міг мати легітимних очікувань, що він буде допущений до керування транспортним засобом у період воєнного стану на підставі посвідчення водія, строк якого закінчився.

Отже позивачем втрачено право на керування транспортним засобом з 16.05.2021 і він його не набув станом на 24.02.2022.

Крім того, на період дії воєнного стану урядом було спрощено процедуру обміну посвідчення водія, що також свідчить про відсутність перешкод в обміні посвідчення в період воєнного стану, а також слугує додатковим аргументом у визначенні наміру правотворчого органу поширити дію постанови КМУ №184 від 03.03.2022 лише на тих водіїв, строк дії посвідчень яких закінчився саме після набрання законної сили цією постановою (№184 від 03.03.2022).

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2022 за №360 «Деякі питання підготовки та допуску водіїв до керування транспортними засобами в період дії воєнного стану на території України або окремих її місцевостях», обмін посвідчення водія та отримання його в разі заміни, втрати або викрадення здійснюється без подання до територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ відповідної медичної довідки встановленого зразка.

Незалежно від особистих чи інших обставин, які зумовили відстрочення обміну посвідчення водія, позивач не мав право керувати транспортним засобом за відсутності чинного посвідчення водія, і мав можливість здійснити обмін як до введення воєнного стану, так і під час його дії.

Обставин керування позивачем транспортним засобом у стані крайньої необхідності під час судового розгляду не встановлено.

Додана представником позивача роздруківка відповіді з Головного сервісного центру не є офіційним дозволом ОСОБА_1 надання права на керування траспортним засобом з наявним посвідченням водія термін дії якого закінчився 16.05.2021.

Таким чином, відповідачем доведено, що позивача було законно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення БАД №187167 від 21.01.2023 є законною, тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що відповідачем винесено постанову з дотримання вимог закону, в задоволенні даного позову слід відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Похилька Сергія Миколайовича - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль