Справа № 420/2675/23
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2675/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення від 23 грудня 2021 року Таїровської селищної ради № 369-VIII про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169, площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ;

- передати у власність земельну ділянку кадастровий номер :02:008:1169 загальною площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення Таїровської селищної ради від 27.12.2019 р. № 370-VII, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, ТОВ "Укрлендконсалтинг" розроблено проект землеустрою. 16.07.2020 р. та 16.04.2021 р. зверталася до відповідача із заявою та клопотанням про затвердження проекту землеустрою, однак відповіді не отримала, що стало підставою для звернення до суду з позовом про визнання такої бездіяльності протиправною. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 р. у справі № 420/10499/21 визнано протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 16.07.2020 р. та клопотання від 16.04.2021 р. та зобов`язано Таїровську селищну раду розглянути на пленарному засіданні сесії заяву та клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. Однак рішенням Таїровської селищної ради від 23.12.2021 р. № 369-VIIІ ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку з відсутністю відповідної містобудівної документації, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації. Вважає таке рішення незаконним, так як така підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою не передбачена Земельним кодексом України. Крім того, вказана земельна ділянка відводиться для особистого селянського господарства та взагалі не передбачає здійснення будь-якої містобудівельної діяльності на ній.

Ухвалою від 14.02.2023 р. визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з даною позовною заявою, відкрито спрощене провадження, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

13.03.2023 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що клопотання позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства розглянуто на пленарному засіданні Таїровської селищної ради та рішенням від 23.12.2021 р. № 369-VIII відмовлено у задоволенні клопотання у зв`язку з відсутністю відповідної містобудівної документації. Відсутність розробленої та затвердженої містобудівної документації позбавляє Таїровську селищну раду можливості приймати рішення щодо розпорядження землями територіальної громади. Рішення з усіх питань порядку денного, які розглядаються на сесіях ради, приймаються виключно депутатами відповідної селищної ради, а тому ані суд, ані будь-який інший орган не наділений повноваженнями щодо зобов`язання депутата голосувати так чи інакше по будь-якому питанню порядку денного сесії ради. Депутати Таїровської селищної ради не підтримали дане питання на пленарних засіданнях, в результаті чого питання не набрало необхідної кількості голосів депутатів для його прийняття.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки від сторін не надходило клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Таїровської селищної ради Овіодопольського району Одеської області від 27.12.2019 р. № 370-VII надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,50 га, розташованої на території Таїровської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель запасу.

ТОВ "Укрлендконсалтинг" на підставі договору з позивачем розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169, загальна площа земельної ділянки 0,42 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

16.07.2020 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Оскільки заява ОСОБА_1 не була розглянута на сесії Таїровської селищної ради, позивач 16.04.2021 р. повторно звернулася до відповідача із клопотанням про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169 у власність.

Не отримавши відповіді на дане клопотання, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання такої бездіяльності протиправною.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 р. у справі № 420/10499/21, яке набрало законної сили 19.10.2021 р., визнано протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області щодо не розгляду на пленарному засіданні сесії заяви ОСОБА_1 від 16.07.2020 р. та клопотання від 16.04.2021 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства; зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області розглянути на пленарному засіданні сесії заяву ОСОБА_1 від 16.07.2020 р. та клопотання від 16.04.2021 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідне рішення.

02.12.2021 р. ОСОБА_1 знову звернулася до відповідача із клопотання про затвердження проекту відводу земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169 загальною площею 0,42 га для ведення особистого селянського господарства, передачу земельної ділянки у власність.

Рішенням Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 23.12.2021 р. № 369-VIIІ відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю відповідної містобудівної документації, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації.

Вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 ЗК України).

Відповідно до п."б" ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з положеннями ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1-цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" № 1423-ІХ від 28.04.2021 р., який набрав чинності 27.05.2021 р., статтю 186 ЗК України викладено у новій редакції, а частину 8 статті 118 та статтю 186-1 вказаного Кодексу виключено.

Згідно з п.6 ч.3 ст.186 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 статті 186 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ) передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, визначені цією статтею, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання документації із землеустрою безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про її погодження або про відмову в погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Строк дії таких висновків є необмеженим.

Частиною 8 статті 186 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ) визначено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відповідно до ч.9 ст.118 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, відповідно до вимог ст.186 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ) органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки у власність, надано повноваження на погодження та затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. При цьому підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Разом з тим, норми ч.9 ст.118 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ), яка регулює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, не надають відповідному органу місцевого самоврядування після погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймати будь-яке інше рішення ніж про його затвердження та надання такої земельної ділянки у власність.

У той же час, аналіз ст.186 ЗК України (в редакції Закону № 1423-ІХ) дає підстави вважати, що перевірка проекту землеустрою на відповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації здійснюється на етапі його погодження.

Як вбачається з оскаржуваного рішення від 23.12.2021 р. № 369-VІІІ позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю відповідної містобудівної документації, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації.

Однак суд вважає таку відмову протиправною, так як вказана підстава не зазначена у ч.6 ст.186 ЗК України, згідно якої підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Відсутність містобудівної документації на місцевому рівні не може бути підставою для обмеження законного права особи на отримання у власність земельної ділянки за умови дотримання ним вимог чинного законодавства України.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постановах від 06.02.2020 р. у справі № 809/1258/17, від 29.04.2020 р. у справі № 816/1752/17, розробити та затвердити містобудівну документацію - це зона відповідальності органів місцевого самоврядування, а тому позивач не може "страждати" від того, що відповідач не виконує своїх обов`язків щодо розроблення відповідної містобудівної документації.

Частиною 10 статті 186 ЗК України передбачено, що висновок (рішення) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, іншого суб`єкта, визначеного цією статтею, щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.

Втім, оскаржуване рішення Таїровської селищної ради від 23.12.2021 р. № 369-VIII не містить вичерпного переліку недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліків та посилання на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію.

Суд звертає увагу, що недодержання відповідачем вимог ст.186 ЗК України щодо вичерпного переліку підстав та вмотивованості відмови у затвердженні документації із землеустрою є достатніми та самостійними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до висновку експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20.02.2020 р. № 2486/82-20 погоджено проект землеустрою замовника ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,4200 га.

Державним реєстратором проведена державна реєстрація даної земельної ділянки та присвоєно кадастровий номер в Державному земельному кадастрі :02:008:1169.

У постановах від 24.01.2020 р. у справі № 316/979/18, від 30.08.2018 р. у справі № 817/586/17 Верховний Суд зазначив, що перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів здійснюється саме на етапі погодження такого проекту.

Реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі поданого проекту землеустрою відповідно до ст.ст.9, 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" свідчить про відповідність проекту землеустрою вимогам законодавства та документації із землеустрою.

Відтак, оскільки позивач отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовила проектну документацію, яка була розроблена в установленому порядку, погоджена ти отримала позитивний висновок державної експертизи, а державним кадастровим реєстратором на підставі наданого позивачем проекту землеустрою здійснено державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, визначено її кадастровий номер: :02:008:1169, зважаючи на відсутність в оскарженому рішення Таїровської селищної ради переліку недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліків та посилання на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію, зазначення як підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою підстави, не передбаченої ст.186 ЗК України, суд приходить до висновку про протиправність рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 23.12.2021 р. № 369-VIII, а тому воно підлягає скасуванню.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169, площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 , та передачі у власність земельної ділянки кадастровий номер :02:008:1169 загальною площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Як слідує зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 р. на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд зауважує, що він є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: "Класс та інші проти Німеччини" від 06.09.1978, "Фадєєва проти Росії" (Заява №55723/00), Страсбург, від 09.06.2005, "Кумпене і Мазере проти Румунії" (Заява №33348/96), Страсбург, від 17.12.2004 - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

У постанові від 28.05.2020 р. у справі № 819/654/17 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зазначає, що при розгляді заяви та клопотань позивача від 16.07.2020 р., від 16.04.2021 р., від 02.12.2021 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, відповідач не дотримався вимог чинного законодавства, внаслідок чого прийняв в спірній частині протиправне рішення.

Водночас, як вже зазначалося, при розгляді цих заяви та клопотань позивача від 16.07.2020 р., від 16.04.2021 р., від 02.12.2021 р. необхідно керуватись приписами ст.186 ЗК України та надати належну правову оцінку поданому позивачем проекту землеустрою на предмет відповідності нормам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затвердженій документації із землеустрою або містобудівній документації.

Суд звертає увагу, що з`ясування таких питань як те чи є проект землеустрою належним чином погодженим і чи містить позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації в разі необхідності такої експертизи, належить до повноважень відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність, зокрема, у даній ситуації до повноважень Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади. На адміністративний суд покладено обов`язок контролю легальності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Суд звертає увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та клопотання ОСОБА_1 від 16.07.2020 р., від 16.04.2021 р., від 02.12.2021 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність оскаржуваного рішення, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Приписами ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 лише у зв`язку з невірним визначенням способу поновлення порушених прав, то сплачений позивачем судовий збір у сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань

Доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (65496, Одеська область, Одеський район, смт.Таїрове, вул.40-річчя Перемоги, буд.27, ) про визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 23 грудня 2021 року № 369-VIII про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області (65496, Одеська область, Одеський район, смт.Таїрове, вул.40-річчя Перемоги, буд.27, ) повторно розглянути заяву та клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 16.07.2020 р., від 16.04.2021 р., від 02.12.2021 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,4200 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (65496, Одеська область, Одеський район, смт.Таїрове, вул.40-річчя Перемоги, буд.27, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко