Справа № 320/16861/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

27 квітня 2023 року 320/16861/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бишівської сільської ради про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Бишівської сільської ради (далі також відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 204-39-VII від 27 червня 2019 року, прийняте Бишівською сільською радою сьомого скликання Макарівського району Київської області, в частині надання дозволу на проведення робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці України ОСОБА_2 орієнтовною площею 0,0400 га для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 313-49-VII від 19 серпня 2020 року, прийняте Бишівською сільською радою сьомого скликання Макарівського району Київської області, в частині затвердження проекту землеустрою щодо передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю оскаржуваних рішень відповідача, оскільки вони прийняті з порушень вимог діючого на момент їх прийняття законодавства.

За час розгляду справи відповідачем не було надано суду будь-яких документів, зі змісту яких можливо було б встановити його ставлення до заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2019 року Бишівською сільською радою сьомого скликання Макарівського району Київської області прийнято рішення № 204-39-VII, яким надано дозвіл на проведення робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянки України ОСОБА_2 орієнтовною площею 0,0400 га для ведення особистого селянського господарства в межах АДРЕСА_1 .

19 серпня 2020 року Бишівською сільською радою сьомого скликання Макарівського району Київської області прийнято рішення № 313-49-VII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянки України ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства в межах села Бишів Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області по вул. Київська.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, прийнятими щодо ОСОБА_2 , позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), кожна особа має право в порядку, встановленому ним Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 19 КАС України, в силу якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною.

Отже, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови, що такі рішення, дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов`язків.

Наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Так, як вбачається з системного аналізу положень частини 1 статті 9, частини 1 статті 77 та частини 1 статті 168 КАС України, позивач звертається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносинах. При цьому, дійсне (фактичне) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У свою чергу, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Таким чином, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, суд повинен встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи. При цьому, встановлення обставин наявності або відсутності порушеного права позивача є першочерговим відносно дослідження обґрунтованості позовних вимог по суті.

Так, відповідно до вимог частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 9 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже у розумінні наведених правових вимог, за наслідком розгляду відповідного клопотання орган місцевого самоврядування приймає рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які за своєю природою є індивідуальними актами, тобто актами (рішеннями) суб`єкта владних повноважень, прийнятими на виконання владних управлінських функцій, які стосуються прав або інтересів визначеної в акті особи та дія яких вичерпується їх виконанням (пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України).

В контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що при зверненні до суду позивачем жодним чином не обґрунтовано, порушення яких саме прав, свобод або інтересів здійснено відповідачем у контексті прийняття оскаржуваних рішень, які спрямовані на врегулювання відповідних правовідносин виключно з ОСОБА_2 . Вказані рішення, у контексті наведених правових положень, не створюють для позивача жодних правових наслідків, не покладають на нього будь-яких обов`язків та не наділяють його додатковими правами.

Та обставина, що позивач також зверталась до відповідача з відповідним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки жодним чином не робить її учасником правовідносин, що склались між відповідачем та ОСОБА_2 .

У даному випадку, якщо позивач вважає порушеними її права, свободи та/або інтереси у контексті вчинення відповідачем дій або допущення ним бездіяльності щодо розгляду такого клопотання ОСОБА_1 , вона має право у визначеному КАС України порядку оскаржити таке діяння відповідача.

З огляду на викладене вбачається, що позивач наразі жодним чином не позбавлений своїх прав, свобод та інтересів у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень, оскільки внаслідок їх прийняття не відбулось припинення чи була встановлена неможливість реалізації прав позивача та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

За таких обставин, оскільки спір за ініціативи позивача стосовно правомірності або протиправності оскаржуваних рішень відповідача не підпадає під ознаки оскарження акта індивідуальної дії, оскільки позивач не є учасником відповідних правовідносин, а також жодного іншого спору, на який поширюється юрисдикція судів, вбачається, що дану вимогу не належить розглядати як за правилами адміністративного судочинства, так і у судовому порядку в будь-якому із судів загальної юрисдикції України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстави для закриття провадження у даній справі, що визначена пунктом 1 частиною 1 статті 238 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бишівської сільської ради (08072, Київська область, Макарівський район, село Бишів, вулиця Київська, будинок 48; ) про визнання протиправними та скасування рішень закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

.

Суддя Колеснікова І.С.