Справа № 120/2453/23
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

28 квітня 2023 р. Справа № 120/2453/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Командування військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді

УСТАНОВИВ

13.03.2023 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Командування військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

У позовній заяві, із урахуванням заяви про її уточнення, позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 11 параграфу 3 наказу відповідача від 02.03.2023 № 90 про звільнення з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначення на посаду начальника групи розвідки штабу НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону, ВОС НОМЕР_2 ;

- поновити на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наказом відповідача від 02.03.2023 № 90 його звільнено із вказаної посади та призначено на посаду начальника групи розвідки штабу НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону, ВОС 0940003.

Позивач вважає наказ від 02.03.2023 № 90 неправомірним, посилаючись на те, що переміщення по службі має відбуватися з урахуванням досвіду служби, рівня професійної компетентності, особливих якостей і досягнень. Також зауважує, що його призначенню на нову посаду повинна передувати відповідна підготовка (перепідготовка), яку відповідачем не проведено. ОСОБА_1 просить врахувати, що його призначено начальником групи розвідки штабу окремого стрілецького батальйону - тобто на іншу спеціальність, без відповідної підготовки, до того ж, на дві посади нижче, що суперечить встановленому порядку.

Із цих мотивів позивач вважає протиправним наказ від 02.03.2023 № 90, а тому з метою його скасування звернувся із цим позовом до суду.

27.04.2023 представником позивача подано заяву про забезпечення позову у спосіб зупинення дії оскарженого у судовому порядку пункт 11 параграфу 3 наказу відповідача від 02.03.2023 № 90.

У заяві представник позивача зазначила, що підставою забезпечення позову є очевидність ознак протиправності наказу в оскарженій частині, а також загроза юридичної невизначеності для позивача внаслідок його призначення на іншу посаду, що призведе до правових ускладнень щодо подальшого відновлення порушеного права.

За словами представника, очевидні ознаки протиправності оскарженого індивідуального акта полягають у його необґрунтованості, адже спірний пункт 11 параграфу 3 наказу від 02.03.2023 № 90 не містить посилань на жодну із нормативних підстав для його ухвалення, що передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Зауважує, що наказ є неправомірним оскільки позивача незаконно призначено на посаду з пониженням у військовому званні на два ступеня.

До того ж, на думку представника, відповідачем при ухваленні наказу, що оскаржується не враховано відсутність у ОСОБА_1 необхідної підготовки (перепідготовки) до служби на новій посаді за новою розвідувальною спеціальністю, що свідчить про реальну загрозу для життя та здоров`я позивача та осіб, які будуть йому підпорядковуватись на новій посаді.

Невизначеність правових наслідків оскарженого наказу полягає у тому, що він не містить жодної інформації щодо періоду, умов служби та повноважень позивача на новій посаді, тобто у разі реалізації оскаржуваного наказу позивач опиниться у стані юридичної невизначеності та вказане призведе до правових ускладнень щодо подальшого відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Беручи до уваги те, що матеріалів заяви достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, заява про забезпечення позову розглядається судом без проведення судового засідання.

Визначаючись щодо заяви про забезпечення позову, суд керується такими мотивами.

Інститут забезпечення позову регламентовано статтями 150 - 153 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову під час здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч. 2 ст. 150 КАС України).

Надаючи оцінку аргументам заяви про забезпечення позову щодо потенційних несприятливих наслідків (ризиків) для позивача, суд зазначає наступне.

Забезпечення позову - це надання заявнику (позивачеві) тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи планує звернутися до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом (відповідний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Відтак, у кожному випадку суд повинен надати оцінку характеру ймовірних наслідків оскаржуваного рішення (дій чи бездіяльності) відповідача і лише у виняткових випадках за клопотанням позивача чи з власної ініціативи постановити ухвалу про забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Співмірність передбачає співвідношення наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків зупинення дії оскарженого рішення чи заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд, перш за все, зауважує про неспівмірність заходу забезпечення позову про який просить представник позивача із наслідками зупинення пункт 11 параграфу 3 наказу відповідача від 02.03.2023 № 90 яким позивача звільнено з посади начальника відділення рекрутингу та комплектування першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначено на посаду начальника групи розвідки штабу НОМЕР_1 окремого стрілецького батальйону.

Суд виходить із того, що в адміністративній справі яка розглядається позивач переслідує кінцеву мету (за результатом розгляду справи по суті) домогтися скасування наказу (акту індивідуальної дії) та поновлення на посаді яку він раніше займав.

Тому, забезпечивши цей позов шляхом зупинення дії наказу про звільнення з посади, суд фактично продовжить службові відносини між позивачем та відповідачем (роботодавцем) за попередньою посадою з відповідними наслідками виконанням службових обов`язків, виплатою грошового забезпечення тощо. Такі правові наслідки будуть аналогічні тим, що могли б настати у разі задоволення позову про скасування пункту 11 параграфу 3 наказу від 02.03.2023 № 90 та поновлення позивача на посаді.

Відтак, задоволення заяви представника позивача вказуватиме на те, що судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Отже, застосувавши заходи забезпечення позову у спосіб визначений заявником, суд вийде за межі підстав забезпечення позову передбачених статтями 150-151 КАС України, що вказуватиме на порушення принципів адекватності заходу вимогам, на забезпечення яких він вживається та співмірності заходів забезпечення позову із наслідками до яких такі заходи призведуть.

Щодо очевидності ознак протиправності прийнятого наказу, як однієї із підстав забезпечення позову про яку вказано у заяві, суд зазначає наступне.

Із урахуванням усталених правових висновків Верховного Суду релевантних із вказаним питанням, суд зазначає, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто, застосування заходів забезпечення позову із цих підстав є можливим у разі якщо оскаржене рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі (висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19, від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19 та від 11.01.2022 у справі № 640/18852/21).

Із тексту позовної заяви встановлено, що позивач мотивує неправомірність наказу посилаючись на те, що переміщення по службі має відбуватися з урахуванням досвіду служби, рівня професійної компетентності, особливих якостей і досягнень. Також зауважує, що його призначенню на нову посаду мала передувати відповідна підготовка (перепідготовка), яку відповідачем не проведено. ОСОБА_1 просить врахувати, що його призначено начальником групи розвідки штабу окремого стрілецького батальйону - тобто на іншу спеціальність, без відповідної підготовки, до того ж, на дві посади нижче, що суперечить встановленому порядку.

Проаналізувавши ключові підстави заяви про забезпечення позову суд з`ясував, що за своєю суттю вони зводяться до очевидної безпідставності спірного наказу, порушення процедури "звільнення - призначення", що проявилося у призначенні позивача на посаду з пониженням у військовому званні на два ступеня. Також у заяві представник позивача стверджує, про відсутність у ОСОБА_1 необхідної підготовки (перепідготовки) до нової посади за новою розвідувальною спеціальністю, та невизначеність правових наслідків оскарженого наказу.

Аналіз підстав позову вказує на їх тотожність мотивам заяви про його забезпечення, а також тим аргументам, із посиланням на які представник позивача зазначає про наявність очевидних ознак протиправності оскарженого наказу та про істотне порушення наказом прав за захистом яких ОСОБА_1 звернувся до суду.

На переконання суду, підстави для висновків щодо цих питань, які є ключовими аргументами позову, на стадії розгляду заяви про забезпечення позову не є очевидними. Тому суд критично оцінює твердження представника позивача про існування цих підстав забезпечення адміністративного позову, адже в іншому випадку втрачатиметься сенс подальшого судового провадження з огляду на наперед сформований висновок суд відносно основних аргументів позову.

Щодо посилань представника на те, що оскаржуваний наказ ставить позивача у стан невизначеності у майбутньому та не містить інформації щодо періоду та умов виконання обов`язків на іншій посаді, то суд оцінює їх критично, адже безумовно спірний наказ може спричиняти для позивача певні наслідки які він оцінює як негативні. Однак ймовірність їх настання не є беззаперечною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд враховує, що згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.10.2019 року по справі № 640/435/19, посилання особи на можливе порушення її прав в майбутньому, не може визнаватись достатнім для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, здійснивши оцінку доводів представника позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд доходить висновку, що подана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на її необґрунтованість та безпідставність.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 9, 150, 151, 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Подгурської Дарії Олександрівни про забезпечення адміністративного позову у справі № 120/2453/23 відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Богоніс Михайло Богданович