Справа № 420/15524/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 420/15524/21

адміністративне провадження № К/990/28452/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику учасників у касаційній інстанції справу № 420/15524/21

за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі головуючого судді Шляхтицького О.І., суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування

1. ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі - відповідач), де просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів при нарахуванні та виплаті йому вихідної допомоги при звільненні з військової служби за 8 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

1.2. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

1.3. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів при нарахуванні та виплаті йому компенсації за невикористані відпуски у кількості 228 діб;

1.4. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані відпуски у кількості 228 діб з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

1.5. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260), при нарахуванні та виплаті йому компенсації за невикористані відпуски у кількості 228 діб;

1.6. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку №260, з урахуванням раніше виплачених сум;

1.7. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку позивача при звільненні з військової служби у день звільнення;

1.8. зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, починаючи з 10.09.2020.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій прокуратурі Південного регіону України та об`єднаних сил. Наказом виконувача обов`язків військовою прокурора об`єднаних сил № 584к позивача 10.09.2020 звільнено із посади начальника відділу військової прокуратури об`єднаних сил, при цьому, на день звільнення з військової служби з ним не проведено розрахунок у повному обсязі. Зокрема, позивач, як військовослужбовець військової прокуратури об`єднаних сил, отримував щомісячно додаткову грошову винагороду за участь в АТО/ООС і вона входила до складу його грошового забезпечення, а тому, ця складова входить до грошового забезпечення військовослужбовців та повинна включатися до розрахунку грошової допомоги військовослужбовців при звільненні та при обчисленні компенсації за невикористані відпуски. На переконання позивача, відповідач під час його звільнення з військової служби безпідставно не врахував та не виплатив йому вихідну допомогу при звільненні та компенсацію за невикористані відпуски з урахуванням грошової винагороди за участь в АТО/ООС.

2.1. Позивач наголошує, що згідно наказу від 10.09.2020 № 587к про оголошення вислуги років він має понад 15 років календарної вислуги, проте відповідач не врахував при розрахунку компенсації за невикористані дні відпусток вимоги пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260, відповідно до якого грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється із такого розрахунку: тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня. Така бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку на день звільнення із позивачем є протиправною та такою, що порушує його соціальні права та інтереси.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

3. Наказом Військової прокуратури об`єднаних сил № 584к від 10.09.2020 ОСОБА_1 майора юстиції, звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

4. Відповідно до пункту 2 цього наказу, ОСОБА_1 призначено до виплати одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби.

5. Позивач 22.07.2021 звернувся до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил із запитом щодо отримання інформації про нарахування та виплату грошової винагороди за участь в АТО/ООС за період з 04.12.2017 по 10.09.2020 роки (помісячно); просив надати відомості про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням з військової служби (липень та серпень 2020 року); повідомити, чи враховувалася грошова винагорода за участь в АТО/ООС при розрахунку грошової допомоги при його звільненні з військової служби та при обчисленні компенсації за невикористані відпуски; якщо грошова винагорода за участь в АТО/ООС при розрахунку грошової допомоги при звільненні з військової служби та при обчисленні компенсації за невикористані відпуски не враховувалась, то здійснити відповідний перерахунок та виплатити грошову допомогу у зв`язку зі звільненням з військової служби, а також компенсацію за невикористані відпуски з урахуванням грошової винагороди за участь в АТО/ООС та з урахуванням раніше виплачених сум; повідомити кількість днів невикористаної відпустки, за які нараховано та сплачено компенсацію при звільненні з військової служби та надати відповідний розрахунок; повідомити чи застосовано при розрахунку кількості днів невикористаної відпустки визначені пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, розрахунки та кратність 3,3; якщо при розрахунку кількості днів невикористаної відпустки не застосовувалися визначені пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, розрахунки та кратність 3,3, здійснити відповідний перерахунок та виплатити компенсацію з невикористані відпустки з урахуванням кратності 3,3, а також урахуванням раніше виплачених сум.

6. Листом від 10.08.2021 за вих. №14-263вих-21 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил повідомила позивача, що проведені виплати при звільненні, були здійснені з дотриманням чинного законодавства і проведені у повному обсязі та, перерахунку не підлягають. Роз`яснено, що зазначений позивачем розрахунок календарних днів (тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня) для обчислення компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток, згідно Порядку № 260, було застосовано при обчисленні йому невикористаних днів щорічної відпустки за кожний повний місяць служби, яка підлягає компенсації.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

7. Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 05.11.2021 позов задовольнив частково:

7.1. визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні з військової служби за 8 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та компенсації за невикористані відпустки;

7.2. зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні з військової служби за 8 календарних років у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та компенсацію за невикористані відпустки з урахуванням грошової винагороди за участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебування безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, з урахуванням раніше виплачених сум;

7.3. в іншій частині позовних вимог - відмовив.

8. Задовольняючи позовні вимоги у вказаній частині суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як військовослужбовець військової прокуратури об`єднаних сил, отримував додаткову грошову винагороду за участь в АТО/ООС щомісячно під час проходження служби і вона входила до складу його грошового забезпечення, що свідчить про її системний характер.

8.1. Врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.04.2020 у справі № 820/3719/18 у подібних правовідносинах, суд першої інстанції зазначив, що оскільки останні 24 місяці перед звільненням винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, нараховувалася і виплачувалася позивачу щомісяця, то підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

8.2. З огляду на зазначене, суд цієї інстанції дійшов висновку, що вказана складова повинна включатися до розрахунку грошової допомоги позивача при звільненні як і до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні відпустки.

8.3. Поряд із цим, на думку суду першої інстанції, у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260, з урахуванням раніше виплачених сум, необхідно відмовити, оскільки позивач був звільнений із займаної посади наказом виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 10.09.2020 у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів, а тому на нього розповсюджується положення абзацу першого пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260, натомість положення абзаців другого та четвертого цього пункту, якими і передбачена кратність при обчисленні днів відпустки, на позивача не розповсюджуються.

8.4. Також, на думку суду першої інстанції, вимога щодо зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.

9. П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 31.05.2022 апеляційну скаргу відповідача залишив без задоволення, а апеляційну скаргу позивача задовольнив частково:

9.1. рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, з урахуванням раніше виплачених сум скасував, та ухвалив у цій частині нове рішення, яким позов задовольнив частково: зобов`язав відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

10. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в означеній частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відмовляючи позивачу у цій частині позовних вимог суд першої інстанції суд вважав, що основним критерієм відповідно до якого позивачу не належить застосовувати коефіцієнт кратності 3,3 є підстава звільнення, а саме: у зв`язку із скороченням штатів. Проте, на думку суду апеляційної інстанції, ключовим для вирішення спірного питання є статус позивача (захисник), а не правова підстав його звільнення. До того ж, як зауважив на тому суд цієї інстанції, не зрозумілим є висновок суд першої інстанції, чому саме до позивача не застосовується пункт розділу XXXI Порядку № 260, а до осіб звільнених з інших підстав застосовується.

10.1. Суд апеляційної інстанції погодився із доводами позивача, що застосоване судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неоднозначне тлумачення норм пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260, щодо відсутності підстав для застосування до кола осіб, перелічених в абзаці першому зазначеного пункту, зокрема, щодо звільнених з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (підпункт «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) коефіцієнтів кратності при обчисленні днів відпустки, порядок проведення якого передбачено абзацом третім вказаного пункту, суперечить принципу верховенства права, а також приписам статей 2, 6 та 242 КАС України та призвів до прийняття незаконного судового рішення у відповідній частині.

10.2. А тому на думку суду апеляційної інстанції наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо нарахування та виплатити йому компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.

10.3. В частині задоволених судом першої інстанції інших позовних вимог суд апеляційної інстанції в цілому погодився з його висновками про наявність підстав для їх задоволення.

10.4. Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити позивачу виплату компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог статей 116, 117 КЗпП України, суд апеляційної інстанції зазначив, що в цій частині рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому відповідно до частини першої статті 308 КАС України, апеляційний суд не надавав йому оцінку в неоскаржуваній частині.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

11. Від Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил до Верховного Суду (далі - Суд) 19.10.2022 надійшла касаційна скарга, де скаржник з урахуванням уточненої касаційної скарги просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі №420/15524/21 в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, з урахуванням раніше виплачених сум та залишити у цій частині в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 у справі № 420/15524/21.

12. Ця касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини четвертої 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

12.1. В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спірних правовідносин не враховано практику Верховного Суду щодо застосування пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 у подібних правовідносинах, сформовану у постанові від 30.06.2022 у справі № 420/2803/21.

12.2. Так, скаржник указує, що у наведеній вище постанові Верховний Суд надаючи оцінку можливості застосування положень пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 при вирішенні питання щодо обчислення грошової компенсації за невикористані дні відпусток, зазначив, що кратність, яку треба застосовувати при обчисленні цих виплат відповідно до абзацу третього пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, може стосуватися тих військовослужбовців й умов/правил надання їм відпусток, які передбачені абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, тобто коли це стосується військовослужбовців, які звільняються з інших підстав, ніж як за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів (у тексті пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 (абзац другий) їх синтаксично виокремлено як «інші військовослужбовці»), і яким при звільненні відпустка надається (чи замість якої вони можуть отримати грошову компенсацію) з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Водночас, ця кратність, якщо зважити на синтаксичну побудову норми абзацу третього пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, стосується обчислення грошового забезпечення/грошової компенсації щодо відпусток військовослужбовців у рік звільнення. Іншими словами, застосування кратності при обчисленні грошового забезпечення/грошової компенсації щодо всіх днів невикористаної щорічної відпустки (основної і додаткової) військовослужбовців у зв`язку зі звільненням зі служби - тим паче незалежно від підстав їх звільнення - не передбачено і це суперечило б (наведеним вище) положенням Закону № 2011-ХІІ щодо надання відпусток військовослужбовцям.

12.3. Скаржник наголошує, що у цій справі позивача звільнили з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів, а тому йому нарахували грошову компенсацію за 228 днів невикористаних відпусток без застосування кратності 3,3 дні, оскільки на те не було правових підстав.

12.4. Відповідач підкреслює, що ані положення статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, ані пункт 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 не передбачають застосування «коефіцієнту» кратності 3,3 календарних дні за всі дні невикористаних відпусток (на чому наполягає позивач) при обчисленні грошової компенсації безвідносно до підстав звільнення.

12.5. А тому, на думку скаржника, висновки суду апеляційної інстанції щодо застосування пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 суперечать висновкам Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах, які викладені у вищевказаній постанові.

13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.12.2022 відкрите касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 26.04.2023 закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження без виклику учасників за наявними у справі матеріалами.

Позиція інших учасників справи

15. Від ОСОБА_1 до Суду 11.01.2023 надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому позивач просить залишити її без задоволення з огляду на її необґрунтованість, а оскаржуване судове рішення без змін.

15.1. У цьому відзиві позивач зазначає, що застосування відповідного коефіцієнту кратності, визначеного у пункті 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 поставлено в залежність від вислуги років (чим більше вислуга, тим більший коефіцієнт), а не від підстави звільнення з військової служби, що свідчить про помилковість висновку Верховного Суду у справі № 420/2803/21 на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

15.2. Позивач стверджує, що неоднозначне тлумачення норм пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 свідчить про невідповідність цих норм критерію «якості закону» як складової принципу верховенства права та гарантію застосування судом найбільш сприятливого для особи тлумачення закону, адже відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження та забезпечення прав і свобод людини; забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (Рішення Конституційного Суду України від 24.12.2004 № 22-рп/2004).

Позиція Верховного Суду

Джерела права. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

16. Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

18. Судове рішення у цій справі оскаржуються лише в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.

19. В іншій частині позовних вимог касаційна скарга доводів незгоди з оскаржуваною постановою не містить, а тому Верховний Суд не перевіряє застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в неоскаржуваній частині.

20. Спір у цій справі виник, серед іншого, з приводу відмови суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, з урахуванням раніше виплачених сум.

21. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи, оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, колегія суддів виходить із такого.

22. Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

23. Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

24. Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. 25. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

26. Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260).

27. Згідно з пунктом 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

28. Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

29. При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

30. Аналіз положень пунктом 3 Розділу XXXI Порядку № 260 у взаємозв`язку із нормами статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що у рік звільнення військовослужбовцям, звільненим з військової служби, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

31. Проте, іншим військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, за їх бажанням, виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, які визначаються пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, а також за дні відпустки за минулі роки.

32. При цьому, розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення, військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, за їх бажанням обчислюється з урахуванням вислуги років, зокрема, тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня за кожен повний місяць служби у році звільнення.

33. Тобто, у рік звільнення військовослужбовцю, звільненого з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, який, зокрема, має вислугу років від 15 до 20 календарних років (у цьому випадку позивачу), виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки (40 календарних днів), а також дні додаткової відпустки у році звільнення незалежно від періоду служби у році звільнення, в тому числі за минулі роки.

34. Натомість, у рік звільнення військовослужбовцю, звільненого з військової служби з інших підстав, який, зокрема, має вислугу від 15 до 20 календарних років, виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки за минулі роки, а також невикористані дні щорічної основної відпустки, та дні додаткової відпустки у році звільнення, однак із розрахунку 3,3 календарних дня за кожен повний місяць служби прослужений в році звільнення (або 1/12 частини тривалості відпустки, на яку він має право відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ (40:12 = 3,3)).

35. Колегія суддів зауважує, що питання застосування положень пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 при вирішенні питання щодо обчислення грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних і додаткових відпусток було предметом дослідження Верховного Суду у постанові від 30.06.2022 у справі № 420/2803/21 у подібних правовідносинах, де при звільненні позивача з військової служби за станом здоров`я (підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ) останньому нарахували грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток без застосування (до усіх цих днів) кратності.

36. Так, у цій справі Верховний Суд зауважив, що у разі звільнення військовослужбовців з інших підстав, крім тих чотирьох, які зазначено в абзаці першому пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 (за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів ), тривалість щорічної основної відпустки (яка за загальним правилом має надаватися протягом календарного року) - у році звільнення - залежить від кількості повних місяців служби у році звільнення і має надаватися з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до згаданого пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Приміром, якщо відпустка військовослужбовця, який має вислугу понад 20 календарних років (як-от позивач у справі № 420/2803/21) становить 45 календарних днів, то 1/12 від цієї тривалості становитиме 3,8 дні (45:12) за один повний місяць служби.

37. Суд касаційної інстанції також підкреслив, що грошове забезпечення за період наданої відпустки або грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної і додаткової відпусток - виплата яких тут пов`язується зі звільненням військовослужбовців з військової служби - залежить від підстав звільнення з військової служби, відповідно й від умов (правил) надання їм відпустки, які визначені Законом № 2011-ХІІ (абзаци перший, другий пункту 14 статті 10-1 цього Закону). Опосередковано до такого висновку наштовхують також положення абзацу четвертого пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, які передбачають відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця (за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів ).

38. Верховний Суд зазначив, що при звільненні з військової служби з таких підстав, як за віком, за станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів військовослужбовцю - у році звільнення - надається можливість піти у відпустку повної тривалості, на яку він має право відповідно до пункту 1, а також пункту 2 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, або отримати замість них грошову компенсацію, у тому числі за невикористані дні відпусток за минулі періоди.

39. Інакша ситуація з тими військовослужбовцями, які звільняються з інших підстав, аніж згадані чотири. Їм - у році звільнення - дається можливість піти у щорічну основну відпустку, але тривалість цієї відпустки, по суті, буде пропорційна часу військової служби у році звільнення. Алгоритм визначення цієї пропорції написано вище (абзац перший пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ).

40. На підставі аналізу означених норм Верховний Суд у справі № 420/2803/21 дійшов висновку, що кратність, яку треба застосовувати при обчисленні цих виплат відповідно до абзацу третього пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, може стосуватися тих військовослужбовців й умов/правил надання їм відпусток, які передбачені абзацом першим пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, тобто коли це стосується військовослужбовців, які звільняються з інших підстав, ніж як за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів (у тексті пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 (абзац другий) їх синтаксично виокремлено як «інші військовослужбовці»), і яким при звільненні відпустка надається (чи замість якої вони можуть отримати грошову компенсацію) з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ. Водночас, ця кратність, якщо зважити на синтаксичну побудову норми абзацу третього пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260, стосується обчислення грошового забезпечення/грошової компенсації щодо відпусток військовослужбовців у рік звільнення. Іншими словами, застосування кратності при обчисленні грошового забезпечення/грошової компенсації щодо всіх днів невикористаної щорічної відпустки (основної і додаткової) військовослужбовців у зв`язку зі звільненням зі служби - тим паче незалежно від підстав їх звільнення - не передбачено і це суперечило б (наведеним вище) положенням Закону № 2011-ХІІ щодо надання відпусток військовослужбовцям.

41. Висновки й підходи, наведені Верховним Судом у цій постанові, є релевантними до обставин цієї справи, тож колегія суддів не бачить підстав для їхнього неврахування.

42. Повертаючись до обставин цієї справи зазначимо, що позивача звільнено з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, а отже суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що у цьому випадку положення абзаців другого та четвертого пункту 3 розділу XXXI Порядку № 260 щодо виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення з розрахунку - 3,3 календарних дні, на позивача у спірних правовідносинах не поширюються.

43. Тут варто також зауважити, що ані нормами статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, ані пунктом 3 розділу XXXI Порядку №260 не передбачено застосування «кратності» 3,3 календарних днів за всі дні невикористаної відпустки (на чому наполягає позивач) при обчисленні грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

44. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.04.2023 у справі № 420/139/21 за подібних правовідносин.

45. Беручи до уваги наведене, колегія суддів констатує, що частково задовольняючи позовні вимоги у цій частині, суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування положень пункту 3 розділу ХХХІ Порядку № 260 без урахування приписів статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ.

46. На підставі вищевикладеного Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, який повно та правильно встановив обставини справи, ухваливши правильне по суті спору судове рішення.

47. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

48. Відповідно до приписів статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасоване судове рішення, яке відповідає закону.

49. З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга підлягає задоволенню, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022 підлягає скасуванню в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку №260, з урахуванням раніше виплачених сум, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 у цій частині - залишенню в силі.

50. В неоскаржуваній частині, що не перевіряється Верховним Судом у межах цього касаційного провадження, рішення суду апеляційної інстанції відповідно до правил статті 350 КАС України підлягає залишенню без змін.

51. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил задовольнити.

2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 420/15524/21 в частині зобов`язання Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил повторно розглянути звернення позивача щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні відпуски у кількості 228 діб з урахуванням коефіцієнту кратності, передбаченого пунктом 3 розділу XXXI Порядку № 260, з урахуванням раніше виплачених сум - скасувати. У цій частині залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року.

3. В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справі № 420/15524/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов