Справа № 120/8809/22
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 квітня 2023 р. Справа № 120/8809/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни,

за участю

секретаря судового засідання: Зеленської Соломії Богданівна

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Летичівського відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Летичівського відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання незаконною відмову викладену у відповіді №20.11-22/03-14122 від 26.11.2021 у фактичному скасуванні заходів примусового виконання рішення, а саме: припинення арешту майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №50379671 та зобов`язання скасувати заходи примусового виконання рішення, а саме в Єдиному державному реєстрі речових прав внести відомості про припинення арешту з майна боржника. померлого ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №50379671.

Позов обґрунтовано тим, що постановою державного виконавця Летичівського відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №50379671 за заявою стягувача Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про примусове виконання виконавчого листа №127/27096/14-ц виданого 04.02.2016 Вінницьким міським судом про стягнення з ОСОБА_2 НОМЕР_1 дол. США, 8682 грн. пені та 913 грн. судового збору, внаслідок чого накладено арешти та інші заходи примусового виконання рішення.

Постановою від 21.09.2019 головного державного виконавця Летичівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області y виконавчому провадженні №50379671 накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 . В подальшому боржник ОСОБА_2 помер, тому постановою державного виконавця Летичівського відділу державної виконавчої служби 28.12.2020 виконавче провадження було закінчено на підставі ст.ст.39,40 Закону України «Про виконавче провадження», в п.2 постанови вирішено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Позивач вказує, що є фактично арешти дійсні, тому вважає, що відповідачем протиправно не вчинено дій щодо зняття арешту з майна, що стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом. Зазначає, що є спадкоємцем майна померлого за заповітом та відповідно до договору про відступлення права вимоги від 25.02.2021, цесіонарію ОСОБА_1 було передано у власність заборгованість по договору споживчого кредиту №0 від 16.05.2008р.

Ухвалою суду від 02.11.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

08.11.2022 на виконання ухвали суду, представником заявника подано позовну заяву у новій редакції.

Ухвалою суду від 09.11.2022 позивачу продовжено строк для усунення недоліків.

25.11.2022 представник позивача подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 29.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні), відповідачу встановлено строк для подачі відзиву.

Ухвалою суду від 22.02.2023 розгляд даної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №50379671, які зобов`язано надати у судовому засіданні.

У судове засідання 13.03.2023 відповідач не з`явився, судом витребувано у відповідача додаткові докази.

Ухвалою суду від 13.03.2023 повторно витребувано у Летичівського відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №50379671. Крім того, витребувано у Летичівського відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) належним чином засвідчені копії доказів вчинення процесуальних дії щодо виконання Постанови про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2020 ВП №50379671, якою вирішено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

30.03.2023 відповідач направив до суду копії матеріалів виконавчого провадження №50379671 відносно боржника ОСОБА_2 .

Також відповідачем надано пояснення, у яких він зазначає, що на виконанні у Летичівському ВДВС перебував також виконавчий лист №127/27096/14-ц від 04.02.2016 Вінницького міського суду про стягнення солідарно з ОСОБА_3 заборгованості за договором кредиту у розмірі 55485,50 доларів США, пеня в розмірі 8682,61 грн та судового збору в сумі 913,50 грн на користь АТ «Укрсиббанк», дане виконавче провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_2 заборгованості закінчено на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На звернення позивача відповідачем було надано пояснення, що вчинення будь-яких дій по виконавчому провадженню є неможливим, оскільки воно є закінченим. Вказує, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, проте ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт може бути знятий за рішенням суду.

У судовому засіданні 25.04.2023 позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності установив, що відповідно до Заповіту від 03.04.2009 позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Летичівського районного управління юстиції від 03.03.2016 відкрито виконавче провадження №50379671 за заявою стягувача АТ «Укрсиббанк» про примусове виконання виконавчого листа №127/27096/14-ц виданого 04.02.2016 Вінницьким міським судом про стягнення з ОСОБА_2 55485 доларів США, 8682 грн пені та 913 грн судового збору за договором споживчого кредиту №0 від 16.05.2008р.

21.09.2019 постановою головного державного виконавця Летичівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області у виконавчому провадженні №50379671 накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Постановою головного державного виконавця Летичівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 28.12.2020 у виконавчому провадженні №50379671, у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 , керуючись вимогами п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №127/27096/14-ц від 04.12.2016 закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

25.02.2021 між Акціонернимо товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо був укладений договір факторингу, згідно якого було передано у власність фактору заборгованість по договору споживчого кредиту №0 від 16.05.2008.

25.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія Інвест - Кредо та ОСОБА_1 був укладений Договір про відступлення права вимоги, згідно якого цесіонарію ОСОБА_1 було передано у власність заборгованість по договору споживчого кредиту №0 від 16.05.2008.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 16.11.2022 наявне обтяження у виді арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 , накладеного постановою Летичівського РВ ДВС у виконавчому провадженні №50379671.

28.10.2021 представник позивача адвокат Куций Р.А. звернувся до відповідача із заявою у якій просив скасувати арешти та інші заходи по ВП №50379671.

Листом від 26.11.2021 №20.11-22/03-14122 начальник Летичівського відділу ДВС повідомив, що виконавче провадження по виконанню виконавчого листа 120/27096/14-ц від 04.02.2016 Вінницького міського суду про стягнення солідарно з ОСОБА_2 боргу в сумі 55485,52 доларів США, пеню в розмірі 8682,61 грн та судового збору в сумі 913,50 грн закінчено 28.12.2020 на підставі п. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з викладеним, заміна сторони виконавчого провадження та як наслідок зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 є неможливим. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відмову Летичівського відділу ДВС позивач вважає протиправною, тому звернувся із позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки постанови про арешт майна боржника від 21.09.2019 та про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2020 винесені відповідачем після вступу в силу Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02.06.2016, то у даних правовідносинах суд керується нормами цього Закону.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII від 02.06.2016 встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувана державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно з частиною 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, від 02.06.2016 передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, державний виконавець, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження (з огляду на те, що виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_2 , яке перебувало на виконанні у Летичіському РВ ДВС ЦЗМУМЮ закінчено 28.12.2020) повинен був зняти арешт, накладений на майно боржника та провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Внаслідок бездіяльності державного виконавця майно Владиженського Д.О. є під обтяженням (арештом), хоча виконавче провадження, в межах якого накладався арешт закінчене, у зв`язку з чим, позивач, що є спадкоємцем за заповітом, не може оформити право на спадкове майно.

Верховний Суд в постанові від 12.10.2022 у справі №203/3435/21 зазначив, що «арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №2-356/12, від 03.11.2021 у справі №161/14034/20, від 22.12.2021 у справі №645/6694/15.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності існування арешту, накладеного на нерухоме майно позивача попри відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо нього, а наявність в Єдиному державному реєстрі речових прав запису про цей арешт перешкоджає позивачеві вільно розпоряджатись належним йому майном, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Для належного захисту прав позивача відповідач повинен вжити заходів для виключення з державного реєстру речових прав відомостей щодо обтяження майна ОСОБА_2 .

Тому, оскільки саме бездіяльність відповідача призвела до негативних наслідків для позивача, то належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності Летичівського відділу ДВС ЦЗМУМЮ (м. Хмельницький) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №50379671 та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 992,40 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом з`ясовано, що представник позивача як доказ понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу подав до суду документи (копії):

- акт про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката від 29.03.2023 з детальним описом виконаних робіт;

- квитанцію до прибуткового касового ордера №96 від 29.03.2023 на суму 6700,00 грн;

- угоду з адвокатом на правничу допомогу від 26.05.2022 укладену адвокатом Куцим Р.А. та Владиженським Д.О.;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №528;

- ордер серії АВ №1037213 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 .

Отже, судом встановлено, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу, пов`язані із юридичним супроводом справи №120/8809/22 підтверджені належними та допустимими доказами, а тому на користь позивача підлягають стягнення витрати на правничу допомогу у сумі 6700,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 90,132, 139, 241-246,250,255,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Летичівського відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №50379671.

Зобов`язати Летичівський відділ Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) вчинити дії щодо зняття арешту з майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) у виконавчому провадженні №50379671.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Летичівського відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 6700,00 грн (шість тисяч сімсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Летичівського відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.04.2023.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: Летичівський відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Савіцького Юрія, буд. 14, смт. Летичів, Летичівський район, Хмельницька область, 31500; ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна