Справа № 340/4141/22
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 340/4141/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.10.2022р. у справі №340/4141/22
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії /а.с. 1-5/.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.09.2022р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №340/4141/22 та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження /а.с. 10 /.

Позивач у адміністративному позові, з яким звернувся до суду, просив :

- визнати протиправною бездіяльність Управління СБУ в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) при звільненні за період з 16.05.2020р. по 06.09.2022р.;

- визнати протиправною бездіяльність Управління СБУ в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за весь час затримки виплати - за період з 2015р. по день фактичного розрахунку 06.09.2022р;

- стягнути з Управління СБУ в Кіровоградській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.05.2020р. по 06.09.2022р. у сумі 16209,98грн.

- зобов`язати Управління СБУ в Кіровоградській області нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки (6154,75+11804,72=17959,47) за весь час затримки виплати за період з 2015р. по день фактичного розрахунку 06.09.2022р.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.10.2022р. у справі №340/4141/22 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Управління СБУ в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки) при звільненні ОСОБА_1 за період з 16.05.2020р. по 06.09.2022р.; визнано протиправною бездіяльність Управління СБУ в Кіровоградській області щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за весь час затримки виплати за період з 2015р. по день фактичного розрахунку 06.09.2022р.; стягнуто з Управління СБУ в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.05.2020р. по 06.09.2022р. у сумі 114554,24грн.; зобов`язано Управління СБУ в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за весь час затримки виплати за період з 2015р. по день фактичного розрахунку 06.09.2022р.; в задоволені решти позовних вимог відмовлено (суддя Пасічник Ю.П.) /а.с. 26-28 /.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 26.10.2022р., подав апеляційну скаргу /а.с. 34-42/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції рішення прийнято всупереч діючого законодавства України, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції прийняте ним рішення у справі з порушенням норм чинного процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 26.10.2022р. у даній справі та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

Матеріали адміністративної справи №340/4141/22, з вищезазначеною апеляційною скаргою позивача, надійшли до суду апеляційної інстанції 11.01.2023р. /а.с. 33/

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2023р. у справі №340/4141/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.10.2022р. у цій справі /а.с. 48/ і справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 14.02.2023р. /а.с. 49/, про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та спосіб повідомлено учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 - позивач у справі, з 10.11.2011р. по 23.01.2018р. проходив військову службу за контрактом в Управлінні СБУ в Кіровоградській області, в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, в період з 2015р. по 2018р.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20.12.2021р. у справі №340/698/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії Управління СБУ в Кіровоградській області при перерахунку суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, та виплату коштів у зменшеному розмірі; стягнуто з Управління СБУ в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2018р. у розмірі 12035,25грн. (без врахування утримання), рішення набрало законної сили.

Відповідач розрахунок за цим рішенням здійснив 06.09.2022р., що підтверджується копією банківської виписки позивача по рахунку у розмірі 11854,72грн. /а.с. 8/.

Позивач, зазначає про те, що на виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем здійснено нарахування в розмірі 11854,72 грн., яку було фактично виплачено 06.09.2022р., а також вважає, що відповідачем було з порушенням строку проведено остаточний розрахунок, не було нараховано та виплачено йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, чим було порушено його права, і тому звернувся до суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, тому за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до ч.1 ст.47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З урахуванням того, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме - виплата працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки на підставі статті 117 КЗпП України.

Зважаючи на наявні у справі докази щодо проведення із позивачем остаточного розрахунку при звільненні 06.09.2022р., виплата середнього заробітку за весь час затримки має бути здійснена саме до цієї дати.

Таким чином, відповідачем проведено фактичний розрахунок з позивачем у зв`язку з його звільненням поза межами строку, встановленого ст.116 КЗпП України.

Отже позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на підставі положень статті 117 КЗпП України.

Таким чином позивач має право на виплату середнього заробітку за період з 16.05.2020р. по 06.09.2022р.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Враховуючи вищезазначені правові висновки, суд першої інстанції виходячи з принципу пропорційності, розрахував суму на користь позивача у розмірі 114554,24грн.

Аналогічний підхід до визначення сум належних до виплати за несвоєчасний розрахунок при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30.11.2020р. у справі №480/3105/19, що судом першої інстанції враховано при винесенні рішення.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити втрати частини грошових доходів за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 2015р. по 06.09.2022р., у зв`язку з порушенням термінів виплати компенсації за невикористану відпустку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14.05.2020р. у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 у справі № 280/676/19.

З огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом, та норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у даній справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки обов`язок нарахування та виплати компенсації покладається на відповідача, тобто, саме відповідач мав нарахувати та виплатити позивачу також компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати за період з 2015р. по 06.09.2022р.. Оскільки таких дій відповідач не вчинив, належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку його виплати.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної справи, та застосовано до правовідносин, які виникли між сторонами у даній справі норми матеріального права, які регулюють саме ці правовідносини і ухвалено законне рішення про задоволення позовних вимог, а враховуючи, що під час апеляційного розгляду даної справи порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваного судового рішення, не було встановлено, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції від 26.10.2022р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 311,315,317,321,322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.10.2022р. у справі №340/4058/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.

Повний текст виготовлено та підписано 27.04.2023р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко