Справа № 380/14248/22
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14248/22 пров. № А/857/2984/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 380/14248/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Лунь З.І. у м. Львів Львівської області 30 листопада 2022 року у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якому просив суд:

-визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019;

-зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію без обмеження її максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами) з 01.04.2019, та з 01.03.2022 також враховуючи індексацію пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі також Постанова № 118).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження з 01.04.2019 пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.04.2019 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржили сторони. Відповідач вважає, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог, наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи, ГУ ПФУ у Львівській області вказує, що розмір пенсії ОСОБА_1 перевищив максимальний розмір з 01.04.2019 внаслідок проведення перерахунку пенсії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 у справі № 380/18386/21. Тому вважає, що оскільки, таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі також - № 3668-VI), то до регулювання спірних правовідносин слід застосувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У свою чергу, позивач не погоджується із оскаржуваним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, покликаючись на неповне встановлення судом обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржуване рішення у цій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до витягу з пенсійної справи перерахунок пенсії проведено 01.08.2022, позивачу здійснено нарахування індексації пенсії відповідно до Постанови №118 та її загальний розмір склав 22406,22 грн, у тому числі індексація в розмірі 2751,64 грн. Однак виплата такої індексації не проводилася в силу застосування відповідачем обмеження максимального розміру пенсії. Вказані протиправні дії ГУ ПФУ у Львівській області породжують порушення права позивача, за захистом якого останній звернувся до суду з даним позовом.

Також, у відповідь на подану відповідачем апеляційну скаргу позивач подав відзив, в якому заперечує проти вимог такої, вважає їх безпідставними, необґрунтованими, та просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Львівській області.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційних скаргах, відзиві позивача на апеляційну скаргу відповідача, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі в межах, визначених статтею 308 КАС України, суд апеляційної інстанції встановив таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та був звільнений в запас у 1997 році. З 26.12.1997 позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі також Закон № 2262-XII).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 у справі №380/18386/21 визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 82 % до 70% відповідних сум грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії з 01.04.2019 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-XII, статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також Закон №2011-XII), положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі також Постанова № 704) з урахуванням розмірів грошового забезпечення, передбачених у довідці, виданій Львівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки №С/168 від 24.02.2021 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 (далі також Довідка №С/168), та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату з 01.04.2019 пенсії позивачу відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-XII, статті 9 Закону №2011-XII, положень Постанови №704 із обов`язковим урахуванням розмірів щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, передбачених у Довідці №С/168, виходячи із 82 % відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням вже виплачених сум.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 у справі №380/18386/21 ГУ ПФУ у Львівській області здійснило перерахунок пенсії позивачу.

Згідно з розрахунком пенсії за вислугу років по пенсійній справі ХВ49774 позивачу призначено пенсію з 26.12.1997 у розмірі 82% грошового забезпечення (вислуга років 29), загальна сума котрої станом на день проведення перерахунку, 01.08.2022, становить 22406,22грн. Сума пенсії з урахуванням максимального розміру пенсії на підставі перерахунку 01.08.2022 становить 20270,00грн.

Перерахунок пенсії проведений з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром (10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) зважаючи на що також не було застосовано з 01.03.2022 коефіцієнт збільшення (1,14), установлений абзацом 2 пункту 1 Постанови №118.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії та виплату її без обмеження максимальним розміром та з урахуванням індексації, на що отримав відмову.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обмеження максимальним розміром пенсії позивача є протиправним, разом з тим дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо невиплати індексації пенсії на підставі Постанови № 118 є правомірними.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом спору у цій справі є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII та наявність підстав для виплатити індексації пенсії на підставі Постанови № 118.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ) прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19 та від 08.11.2022 у справі №580/6636/21.

Як вже зазначалось вище, обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалось частиною сьомою статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону №2262-XII. Отже, застосування положень Закону №3668-VI по відношенню до військовослужбовців нівелює наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром не відповідає нормам статті 17 Конституції України.

Тому дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо виплати з 01.04.2019 пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, з обмеженням максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів встановлених для осіб, які втратили працездатність), є протиправними.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.06.2020 у справі № 580/234/19 є необґрунтованим, оскільки правовідносини у цій справі та справі, що розглядала Верховним Судом не є аналогічними.

Так, предметом розгляду справи №580/234/19 є необґрунтованість обмеження максимальним розміром пенсії за вислугу років як працівнику льотного складу, яка призначена відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», частина третя статті 85 якого прямо передбачає відповідне обмеження максимальним розміром, яке не було скасоване чи визнане неконституційним.

Разом з тим, предметом розгляду справи №380/14248/22 є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, яка призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ, частиною сьомою статті 43 якого передбачалися відповідні обмеження, проте така визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Таким чином, предмети розгляду справ №580/234/19 та №380/14248/22 не є аналогічними, спірні правовідносини регулюються різними нормативно-правовими актами, а тому правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19, не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій в частині задоволених позовних вимог помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права в цій частині - неправильним.

Таким чином, апеляційна скарга ГУ ПФУ у Львівській області задоволенню не підлягає.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги позивача в частині зобов`язання виплатити з 01.03.2022 також індексацію пенсії відповідно до Постанови №118, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні цих позовних вимог з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що особа, котра отримує пенсію, що перевищує двадцять тисяч гривень на місяць не відноситься до матеріально вразливих верств населення, оскільки перерахований розмір пенсії виходив за межі вищезгаданого обмеження.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення визначені Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі також Закон № 1282-XII).

Згідно з статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (частина перша статті 2 Закону № 1282-XII).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови №118 установлено, що з 1 березня 2022 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2021 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений абзацом другим пункту 1 цієї постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.

На виконання Постанови № 118 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача із урахуванням індексації, починаючи з 01.03.2022.

Згідно з фактичними обставинами справи позивачу проведено перерахунок пенсії 01.03.2022, розмір якої склав 22406,22 грн, у тому числі нараховано індексацію в розмірі 2751,64 грн., однак через обмеження максимального розміру пенсії така не виплачується.

У спірних відносинах наведене положення Постанови №118 суперечить приписам Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, які є спеціальними та підлягають застосуванню відповідачем.

Таким чином, попри наявність в Постанові №118 застереження про підвищення розміру пенсії у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, станом на момент здійснення відповідачем такого перерахунку пенсії позивача у зв`язку із проведенням її індексації чинної норми, яка б визначала розмір такого максимального обмеження, закон не містить, оскільки, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення Конституційним Судом України.

За викладених обставин, приймаючи до уваги те, що обмеження пенсії максимальним розміром порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті перерахованої з 01.03.2022 пенсії без обмеження її максимальним розміром, діяв всупереч приписам Конституції України та вказаному Закону.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо заборони обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким вона призначена відповідно до Закону №2262-XII, зокрема у постановах від 09.02.2021 у справі №1640/2500/18, від 10.09.2021 у справі №300/633/19 та від 24.09.2021 у справі №370/2610/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, як визначено частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, наведені вище висновки Верховного Суду повинні бути враховані пенсійним органом під час обчислення та виплати пенсії позивача з 01.03.2022, а також судом першої інстанції у ході розгляду цієї справи.

За таких обставин, зважаючи на визнання неконституційними положень частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, якою передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, та відсутність правових підстав для застосування до спірних відносин положень Закону №3668-VI, апеляційний суд вважає дії ГУПФУ у Львівській області щодо систематичного порушення прав позивача шляхом обмеження пенсії позивача максимальним розміром протиправними.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про зобов`язання здійснити виплату пенсії з 01.03.2022 на підставі Постанови №118 без обмеження пенсійних виплат максимальним розміром є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Наведені обставини в своїй сукупності під час вирішення спірних правовідносин залишилися поза увагою суду першої інстанції, що має наслідком скасування судового рішення в частині відмовлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог порушує принцип ефективного способу судового захисту.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захист) в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводить безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №705/552/1 5-а, Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16).

Часткове задоволення позовних вимог не забезпечить належного поновлення порушених прав позивача, оскільки у зв`язку із запереченням судом першої інстанції права позивача на виплату індексації відповідно до Постанови №118, відповідачем не буде виплачуватися така індексація та продовжиться виплата пенсії з урахуванням максимального розміру.

Враховуючи вищенаведене, належним та ефективним способом судового захисту порушених прав позивача є визнання таких дій відповідача протиправними та зобов`язання перерахувати та виплачувати позивачу пенсію без обмеження розміру пенсії максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами) з 01.04.2019 та з 01.03.2022, враховуючи індексацію пенсії згідно з Постановою № 118.

З врахуванням проведеного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження ОСОБА_1 виплати нарахованої суми пенсії максимальним розміром при проведенні перерахунку з 01.04.2019 року та зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити пенсію без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, проте безпідставно відмовив у задоволенні вимоги про виплату індексації відповідно до Постанови № 118, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в зазначеній частині з прийняттям нової постанови про задоволення цієї позовної вимоги.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 380/14248/22 скасувати в частині відмовленої позовної вимоги та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовну вимогу задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01 березня 2022 року виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» без застосування обмеження пенсійних виплат максимальним розміром.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар