Справа № 140/6246/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/6246/22 пров. № А/857/18505/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Мікули О. І.,

суддів Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі №140/6246/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції Дмитрук В. В.,

час ухвалення рішення 14 листопада 2022 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, скасувати рішення від 26 липня 2022 року №62 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві області призначити йому пенсію за віком з 01 квітня 2022 року, зарахувавши період роботи з 01 квітня 2004 року по 25 вересня 2017 року у ТОВ Ремелектробуд до страхового стажу.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26 липня 2022 року №62 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи у ТОВ Ремелектрбуд з 01 січня 2004 року по 25 вересня 2017 року та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 07 квітня 2022 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до статті 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Однак за результатами розгляду документів доданих до заяви, страховий стаж позивача становить 25 років 10 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Зазначає, що до стархового стажу не зараховано період роботи з 01 січня 2004 року по 25 вересня 2017 року, оскільки відсутні дані індивідуальних відомостях про застраховану особу. Таким чином, вважає, що дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу є правомірними. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Вказує, що через несплату роботодавцем страхових внесків за період з 01 січня 2004 року по 25 вересня 2017 року він позбавлений соціальної захищеності та пенсійного (страхового) стажу за час роботи на вказанаму підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 07 квітня 2022 року та 19 липня 2022 року звертався до пенсійного органу із заявами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ у м. Києві від 21 квітня 2022 року №2600-0207-8/40015 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, так як до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 17 квітня 1981 року по 29 квітня 1983 року, оскільки у військовому квитку запис про призив на строкову військову службу не завірено підписом відповідальної особи.

19 липня 2022 року позивачем повторно подано заяву до ГУ ПФУ у м. Києві про призначення пенсії за віком, до якої долучено необхідні документи та довідку №444 від 14 квітня 2022 року про підтвердження проходження військової служби з 17 квітня 1981 року по 29 квітня 1983 року.

08 серпня 2022 року позивачем отримано відповідь ГУ ПФУ у м. Києві від 29 липня 2022 року №2600-0207-8/90461, у якій він повідомив, що рішенням відповідача 1 від 26 липня 2022 року №62 винесено відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, не зараховано періоду роботи на посаді столяра шостого розряду у ТОВ Ремелектробуд з 01 січня 2004 року по 25 вересня 2017 року, оскільки відсутні дані індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Позивач, вважаючи вказане рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 26 липня 2022 року протиправним, звернувся із цим позовом у суд.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, не зарахування спірних періодів роботи на ТОВ Ремелектробуд до страхового стажу має наслідком порушення прав позивача на набуття як застрахованою особою права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування у належному розмірі, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26 липня 2022 року №62 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасування і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи у ТОВ Ремелектрбуд з 01 січня 2004 року по 25 вересня 2017 року та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 07 квітня 2022 року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а саме: щадо відсутності підстав для призначення пенсії, тому з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

За змістом ст.1 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1 ст.113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат та їх пенсійних активів, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках.

На підставі ч.1 ст.16 Закон №1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст. 20 Закону № 1058-IV).

За змістом п.1 ч.2 ст.6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-IV (далі - Закон №2464-IV) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ст.4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно зі ст.26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

З аналізу навдених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює особа, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Так, згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За змістом п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з п.4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ у Волинській області 26 липня 2022 року прийняло рішення №62, яким відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 з 01 січня 2004 року по 25 вересня 2017 року, так як відсутні дані у індивідуальних відомостях про застраховану особ (а. с.17).

Крім того, у рішенні зазначено про те, що за наданими позивачем документами, пенсійним органом обраховано страховий стаж позивача, як наслідок, страховий стаж становить 25 років 10 місяців 29 днів.

Зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 з 27 листопада 2002 року до 25 вересня 2017 року працював столяром шостого розряду у ТОВ Ремелектробуд (а.с.11).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку, оскільки звертатися до суду з вказаною вимогою до страхувальника є правом, а не обов`язком застрахованої особи, а порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не може нести відповідальність у виді позбавлення права на включення періоду роботи з з 01 січня 2004 року по 25 вересня 2017 року до страхового стажу, оскільки згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, тому має право на врахування до його страхового стажу спірного періоду.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, не зарахування спірних періодів роботи на ТОВ Ремелектробуд до страхового стажу має наслідком порушення прав позивача на набуття як застрахованою особою права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування у належному розмірі, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 26 липня 2022 року №62 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасування і з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві зарахувати до стажу ОСОБА_1 період роботи у ТОВ Ремелектрбуд з 01 січня 2004 року по 25 вересня 2017 року та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 07 квітня 2022 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також зазначає, що, оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі №140/6246/22 в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується позивачем в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року у справі №140/6246/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 27 квітня 2023 року.