Справа № 816/2223/15
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2023-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. ПолтаваСправа № 816/2223/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Накісько Т.А.,

представника позивача Гончар Н.Б.,

представника відповідача Прокопчука О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма " ім. Довженка " до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма " ім. Довженка " звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 18.05.2015 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не згоден з висновками акту документальної позапланової виїзної перевірки № 782/16-20-22-01-11/03770394/19 від 22.04.2015 року про завищення податкового кредиту по ПДВ на загальну суму 16639801 грн., оскільки спірні господарські операції підтверджені первинними бухгалтерським документами, за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують право позивача на формування податкового кредиту. Господарські операції позивача у перевіряємий період мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку та в повному обсязі відображені в податковому обліку.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року відкрито провадження в адміністративній справі № 816/2223/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" до Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

У письмових поясненнях представник відповідача заперечував задоволення позовних вимог та просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування відзиву зазначав, що складені за наслідками укладених позивачем з ТОВ «Українська нафтогазова компанія», ТОВ «Віво-Транс», ПП «Монтажсервіс», ТОВ «Поліал-Інжиніринг», ТОВ «Атаман-Авто», ТОВ «Будресурс К», ТОВ «Спецхімпостачання», ТОВ «Агро-Техніка», ТОВ «Тархан сервіс плюс», ТОВ «НВФ АМГ ЛТД», ТОВ «Форт Консалт», ТОВ «Дойче-Агро-Компані», ТОВ «Вівотранс», ТОВ «Таврія-Авто», ТОВ «Гефест-оріон», ТОВ «АС Центр Транс» правочинів первинні документи мають формальний характер та не відображають суті та змісту договірних зобов`язань і, як наслідок, не є належними доказами обставинам фактичного здійснення операцій.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року у справі № 816/2223/15 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" до Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 18 травня 2015 року № . Стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 року у справі № 816/2223/15 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.07.2022 року у справі № 816/2223/15 (адміністративне провадження № К/9901/28619/18) касаційну скаргу Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 року адміністративну справу №816/2223/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "ім. Довженка" до Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення прийнято до провадження. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 року замінено первинного відповідача на його правонаступника Головне управління ДПС у Полтавській області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у заявах по суті справи.

Заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма " ім. Довженка " зареєстроване юридичною особою та є платником податку на додану вартість, що не заперечується сторонами.

В період з 25 березня 2015 року по 15 квітня 2015 Миргородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2014 року з окремих питань.

Результати перевірки оформлені актом від 22 квітня 2015 року № 782/16-20-22-01-11/03770394/19 /а.с. 57-151, т.1/.

За висновками акту перевірки встановлені порушення позивачем п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту з ПДВ у розмірі 16639801,00 грн. та заниження податкового кредиту з ПДВ на 6348,00 грн.

На підставі акту перевірки від 22 квітня 2015 року № 782/16-20-22-01-11/03770394/19 Миргородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18 травня 2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" у розмірі 24959700,00 грн., з яких 16639800,00 грн. за основним платежем та 8319900,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) /а.с. 52-55, т.1/.

Позивач не погодився із податковим повідомленням - рішенням Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області № від 18 травня 2015 року та оскаржив його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з положенням пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон №996-XIV), відповідно до положень статті 1 якого первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.

За змістом підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (абзац 1 пункту 198.3 статті 198 ПК).

Відповідно до абзацу 2 пункту 198.3 статті 198 ПК право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішення слугувало відображене в акті судження контролюючого органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентами у перевіряємому періоді, щодо яких податковими органами встановлені порушення.

Згідно детального розрахунку до податкового повідомлення-рішення № від 18 травня 2015 року Миргородською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Полтавській області нараховані позивачу податкові зобов`язання з податку на додану вартість в розрізі контрагентів: ТОВ "АС Центр Транс" - 513267 грн., ТОВ "Віво - Транс" - 101228 грн., ТОВ "Українська нафтогазова компанія" - 12037179 грн., ТОВ "Дойче Агро-Компані" - 195878 грн., ТОВ "Будресурс-К" - 60782 грн., ТОВ "НВФ АМГ ЛТД" - 25093 грн., ТОВ "Спецхімпостачання" - 27958 грн., ТОВ "Агро- Техніка"- 33475 грн., ТОВ "Бердянські насоси" - 0 грн., ТОВ "Тархан Сервіс Плюс" - 3067 грн., ТОВ "Таврія Авто" - 235633 грн., ТОВ "Вівотранс" - 296688 грн., ТОВ "Поліал Інжиніринг" - 34752 грн., ПП "Монтажсервіс" - 7560 грн., ТОВ "Атаман Авто" - 2820781 грн., ТОВ "СП "Гефест - Оріон" - 226459 грн., ТОВ "Форт Консалт" - 20000 грн., всього - 16639800 грн., штрафна санкція - 8319900 грн. /а.с.216, т. 72/.

З матеріалів справи слідує, що 20 серпня 2012 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (покупець) та ТОВ "Українська нафто - газова компанія" (постачальник) укладений договір № П/12-161 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого постачальник зобов`язується передати покупцю у власність природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору /а.с. 211-217, т.1/.

Протягом вересня 2012 року - січня 2013 року ТОВ "Українська нафто - газова компанія" здійснило постачання природного газу в обсязі 17372524,00 куб.м.

На підтвердження поставки позивачем надані двосторонні акти передачі - приймання природного газу від 30 вересня 2012 року, 31 жовтня 2012 року, 30 листопада 2012 року, 31 грудня 2012 року, 31 січня 2013 року /а.с. 218-222, т.1/.

Надходження природного газу на підприємство позивача зафіксовано в роздруківках автоматизованих приладів обліку /а.с. 36-45, т.2/.

В акті перевірки відображено, що приймання-передача природного газу від ТОВ "Українська нафто-газова компанія" проводилась (за даними розрахунків об`єму газу по комерційних вузлах обліку газу за показниками лічильників на початок та кінець періоду в об`ємі, приведеному до стандартних умов) згідно актів приймання - передачі /а.с. 113, зворот -115, т.1/.

Позивач в період з 18 вересня 2012 року по 07 лютого 2013 року здійснив оплату одержаного за договором природного газу на загальну суму 72223072,00 грн., в тому числі ПДВ 12037178,68 грн. /а.с. 249-250, т.1; а.с. 1-28 т.2/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 12037179,00 грн. за податковими накладними № 314 від 18.09.2012 року, № 733 від 30.09.2012 року, № 2 від 01.10.2012 року, № 427 від 18.10.2012 року, № 7 від 08.11.2012 року, № 288 від 14.11.2012 року, № 332 від 15.11.2012 року, № 545 від 22.11.2012 року, № 596 від 23.11.2012 року, № 706 від 27.11.2012 року, № 763 від 28.11.2012 року, № 817 від 29.11.2012 року, № 923 від 30.11.2012 року, № 220 від 11.10.2012 року, № 573 від 23.10.2012 року, № 84 від 07.12.2012 року, № 13 від 04.12.2012 року, № 53 від 06.12.2012 року, № 183 від 12.12.2012 року, № 437 від 21.12.2012 року, № 535 від 25.12.2012 року, № 786 від 31.12.2012 року, № 69 від 09.01.2013 року, № 365 від 24.01.2013 року, № 661 від 31.01.2013 року, № 585 від 31.01.2013 року включена позивачем до складу податкового кредиту вересень, жовтень, листопад, грудень 2012 року, січень 2013 року /а.с. 223-248, т.1/.

Відповідно до пункту 15 частини третьої статті 9 Закону "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" постачання природного газу підлягає ліцензуванню. Постачальник природного газу ТОВ "Українська нафто-газова компанія" одержало ліцензію на постачання природного газу, строк дії з 08.09.2011 року по 07.09.2016 року /а.с.115, том 1/.

Згідно з пунктом 3.2 Договору постачальник передає покупцю придбаний для нього газ у мережі ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України".

Транспортування природного газу газорозподільними мережами здійснювалося на підставі укладених позивачем договорів від 29 серпня 2012 року № 1-02/04/12 - з ПАТ "Полтавагаз", від 01 січня 2012 року № 12-Т з ПАТ "Гадячгаз" /а.с. 92-96, т.2/, від 03 вересня 2012 року № 392-Т з Диканським УЕГГ ПАТ "Полтавагаз" /а.с. 46-49, т.2/, від 01 січня 2013 року № 321-Т з Диканським УЕГГ ПАТ "Полтавагаз" /а.с. 79-91, т.2/.

Транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об`єктів позивача підтверджено трьохсторонніми актами прийому-передачі природного газу від 30 вересня 2012 року, 31 жовтня 2012 року, 30 листопада 2012 року, 31 грудня 2012 року, 01 січня 2013 року, підписаними представниками позивача, ТОВ "Українська нафто-газова компанія", а також газорозподільних підприємств - Диканським УЕГГ ПАТ "Полтавагаз" та ПАТ "Гадячгаз" /а.с. 106-131/.

ПАТ "Полтавгаз" як газорозподільним підприємством спільно з ТОВ "Українська нафто-газова компанія" складено реєстри поставки природного газу промисловим споживачам постачальником ТОВ "Українська нафто-газова компанія" газовими мережами ПАТ "Полтавгаз" за період вересень 2012 року - січень 2013 року, в яких відображено, що ТОВ "Українська нафто-газова компанія" як власник та кінцевий постачальник газу фактично здійснило постачання природного газу позивачу як кінцевому споживачу газорозподільними мережами ПАТ "Полтавгаз" /а.с. 31-35, т.2/.

Частиною шостою статті 7 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" визначено, що оператор Єдиної газо-транспортної системи здійснює балансування обсягів природного газу та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою з транспортування, зберігання та розподілу природного газу.

Визначення поняття "оператор ЄГТС" надано в пункті 14 статті 1 цього Закону, згідно з яким оператор Єдиної газотранспортної системи України (далі - оператор) це газотранспортне підприємство, на яке рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в нафтогазовому комплексі, покладено функції оперативно-диспетчерського управління з видобутку, транспортування, зберігання та розподілу природного газу з метою забезпечення безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів України.

Наказом Міністерство палива та енергетики України від 5 листопада 2010 року № 463 функції оператора Єдиної газотранспортної системи України покладено на Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Листом № 6-3781/1.2-15 від 26 травня 2015 року НАК "Нафтогаз України" як оператор Єдиної газотранспортної системи України підтвердив, що згідно з інформацією про фактичну реалізацію природного газу промисловим споживачам для потреб ТОВ "АФ "ім. Довженка" з ресурсів ТОВ "Українська нафто-газова компанія" було використано наступні обсяги газу: вересень 2012 року - 2041,210 тис.куб.м; жовтень 2012 року - 4 817,052 тис.куб.м, листопад 2012 року - 4625,744 тис.куб.м, грудень 2012 року - 4 572,035 тис.куб.м, січень 2013 року - 1316,483 тис.куб.м, всього 17372,524 тис.куб.м. /а.с. 29-30, т.2/.

Таким чином, НАК "Нафтогаз України" як оператор ЄГСТУ підтвердив, що поставка газу на ТОВ "АФ "ім. Довженка" в період вересень 2012 року січень 2013 року проводилась за рахунок газу, який знаходився у власності ТОВ "Українська нафто-газова компанія" за рахунок наступних ресурсів: - у вересні 2012 року в обсязі 245849,259 тис.куб.м: ТОВ "Карпатигаз" (власний видобуток по Спільній діяльності) - 25000,000; ТОВ "Газконтиненталь" (власний видобуток по Спільній діяльності) - 5145.393; ПАТ "Укрнафта" (по Спільній діяльності № 999/97) - 28000,000; ТОВ "ГК "Газовий Альянс" (ТОВ "Меркурій ТрейдКомпані" - ТОВ "ТОВ "Надра Геоцентр" (власний видобуток) - 418,316; відбір із ПСГ - 187285,550; - у жовтні 2012 року в обсязі 420496,179 тис.куб.м: ТОВ "Газконтиненталь" (власний видобуток по Спільній діяльності) - 5229,981; ПАТ "Укрнафта" (по Спільній діяльності № 999/97) - 42000,000; відбір із ПСГ- 373266,198; - у листопаді 2012 року в обсязі 340405,472 тис.куб.м: ТОВ "Газконтиненталь" (власний видобуток по Спільній діяльності) - 5151,572; відбір із ПСГ - 335253,900; у грудні 2012 року в обсязі 354866,249 тис.куб.м: ТОВ "Газконтиненталь" (власний видобуток по Спільній діяльності) - 5258,560; ТОВ "Лідергаз" - ПАТ "Северодонецьке об`єднання "Азот" (імпорт) - 65947,976; відбір із ПСГ - 283659,713; у січні 2013 року в обсязі 238097,799 тис.куб.м: ТОВ "Газконтиненталь" (власний видобуток по Спільній діяльності) - 5220,983, ТОВ "Лідергаз" (відбір із ПСГ) - 232396,816, ТОВ "ОКГ Укргаз" - 480,000.

В акті перевірки на стор. 118 зазначено, що придбаний у ТОВ "Українська нафто-газова компанія" природний газ використано у власному виробництві: ВП АФ "Золота гора", ВП "Яреськи", ВП АФ "Балясне", ВП АФ "Агро-Маяк" на опалення приміщень, ВП АФ "Шишацька" на опалення приміщень, на сушарку зерна, на олійницю; ВП "Орданівка", ВП АФ "Гоголеве", ВП АФ "ім. Шевченка" на опалення приміщень, на сушарку зерна; ВП "Яреськівський цукровий завод" на опалення приміщень, виробництво цукру, що відображено в бухгалтерському обліку наступним чином Дт 231 "Виробництво", Кт 203 "Паливо", Дт 91 "Загальновиробничі витрати" Кт 203 "Паливо".

З урахуванням господарських операцій з постачання газу та його подальшого використання у господарський діяльності позивача Яреськівський цукровий завод здійснив переробку цукру з давальницької сировини та вирощеного буряку.

Фактичне отримання буряку та його переробка на цукор відображено в бухгалтерському обліку згідно оборотно - сальдових відомостей /а.с. 132-144, т.2/.

Щодо посилання відповідача на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року у справі №646/8865/16-к, суд зазначає наступне.

Як вбачається з ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року у справі №646/8865/16-к у межах кримінального провадження №000074 від 03.08.2016 року провадилось досудове розслідування тільки стосовно директора ТОВ «Українська нафто-газова компанія» і тільки стосовно кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Отже, вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19.

В ухвалі Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року у справі №646/8865/16-к суд зазначив, що визнання ОСОБА_1 винуватою у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 КК України з огляду на презумпцію невинуватості та індивідуальний характер юридичної відповідальності не призводе автоматично до встановлення фактів незаконності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток підприємств контрагентами ТОВ «Українська нафто-газова компанія».

Судом встановлено відсутність в ухвалі Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 року у справі №646/8865/16-к фактів, які підтверджують нереальність господарських операцій позивача із його контрагентом «Українська нафто-газова компанія».

За таких обставин наявність ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.09.2016 не є підставою для автоматичного висновку про нереальність усіх господарських операцій між позивачем та ТОВ «Українська нафто-газова компанія», оскільки, як вже встановлено вище, поставлений ТОВ «Українська нафтогазова компанія» газ та сплата ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" вартості поставленого газу, викликали зміни у структурі активів та зобов`язань, а також потягли за собою реальні зміни майнового стану підприємства.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Висновки податкового органу щодо невідповідності придбаних та реалізованих товарів по ланцюгу контрагентів - постачальників позивача, які грунтуються на даних інформаційних податкових баз, судом не взято до уваги на підставі наступного.

Інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 жовтня 2022 року у справі № 805/559/17-а.

Таким чином, надані суду первинні документи підтверджують факт поставки газу ТОВ "Українська нафто-газова компанія" на адресу ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка", який використаний в господарській діяльності позивача, та є підставою для віднесення спірних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" із ТОВ "Спецхімпостачання" судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

15 серпня 2014 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (покупець) та ТОВ "Спецхімпостачання" (постачальник) укладений договір поставки № 150814, за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених договором передати у власність покупця соду кальциновану технічну марки Б в мішках по 50 кг, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором прийняти товар та оплатити його вартість /а.с. 42-47, т.5/.

Факт постачання товару підтверджується видатковими накладними від 26 серпня 2014 року № РН-0000173 /а.с. 48, т.5/, від 22 вересня 2014 року № РН-0000208 /а.с. 51, т.5/, товарно - транспортними накладними /а.с. 49, 52 т.5/, картками складського обліку матеріалів /а.с. 95, т.11/, накладними на списання / а.с. 96-102, т.11/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 27958,00 грн. за податковими накладними №217 від 26 серпня 2014 року, № 260 від 22 вересня 2014 року включена позивачем до складу податкового кредиту серпня, вересня 2014 року /а.с. 50, 53, т.5/.

Якість придбаної у ТОВ "Спецхімпостачання" соди кальцинованої технічної марки Б підтверджується паспортами якості /а.с. 232, 233, т.73/.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка головний технолог ОСОБА_2 підтвердила подання заявки на придбання соди кальцинованої технічної.

Сода кальцинована використовувалась в господарській діяльності позивача в технологічному процесі виробництва цукру.

Також, контролюючим органом не спростовано того, що на момент складення згаданих вище податкових накладних контрагент позивача мав статус платників податку на додану вартість та був зареєстрованим як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, надані суду первинні документи підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Спецхімпостачання" товару та є підставою для віднесення спірних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" із ТОВ "Агро-Техніка" судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

25 лютого 2013 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (покупець) та ТОВ "Агро-Техніка" (подавець) укладений договір купівлі-продажу № 1/0313/59, за умовами якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність покупцю запасні частини (товар), а покупець прийняти та оплатити його вартість /а.с. 60-61, т.5/.

На виконання умов договору ТОВ "Агро Техніка" поставило ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" запасні частини, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000111 від 09 липня 2014 року, № РН-0000117 від 16 липня 2014 року, № РН-0000118 від 17 липня 2014 року, № РН-0000047 від 15 квітня 2014 року, № РН-0000130 від 25 липня 2014 року, № РН-0000058 від 06 травня 2014 року, № РН-0000126 від 22 липня 2014 року, № РН-0000062 від 13 травня 2014 року, № РН-0000119 від 17 липня 2014 року, № РН-0000059 від 06 травня 2014 року, № РН-0000137 від 12 серпня 2014 року, № РН-0000152 від 28 серпня 2014 року, № РН-0000174 від 15 вересня 2014 року, № РН-0000153 від 29 серпня 2014 року, № РН-0000151 від 28 серпня 2014 року, № РН-0000169 від 10 вересня 2014 року, № РН-0000168 від 10 вересня 2014 року, № РН-0000171 від 12 вересня 2014 року, № РН-0000176 від 18 вересня 2014 року, № РН-0000190 від 30 вересня 2014 року, № РН-0000167 від 12 вересня 2014 року, № РН-0000200 від 21 жовтня 2014 року, № РН-0000202 від 21 жовтня 2014 року, № РН-0000201 від 21 жовтня 2014 року, № РН-0000177 від 18 вересня 2014 року, № РН-0000216 від 30 жовтня 2014 року, № РН-0000213 від 29 жовтня 2014 року, № РН-0000217 від 03 листопада 2014 року, № РН-0000219 від 07 листопада 2014 року, № РН-0000220 від 10 листопада 2014 року, № РН-0000221 від 11 листопада 2014 року /том 5 а.с. 62-92/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 33475,00 грн. за податковими накладними № 9 від 09 липня 2014 року, № 14 від 16 липня 2014 року, № 26 від 25 липня 2014 року, № 22 від 22 липня 2014 року, № 16 від 17 липня 2014 року, № 15 від 17 липня 2014 року, № 18 від 15 вересня 2014 року, № 25 від 29 жовтня 2014 року, № 28 від 30 жовтня 2014 року, № 21 від 18 вересня 2014 року, № 14 від 21 жовтня 2014 року, № 15 від 21 жовтня 2014 року, № 13 від 21 жовтня 2014 року, № 15 від 12 вересня 2014 року, № 33 від 30 вересня 2014 року, № 16 від 12 вересня 2014 року, № 13 від 10 вересня 2014 року, № 14 від 10 вересня 2014 року, № 28 від 18 вересня 2014 року, розрахунку № 20 від 16.09.2014 року коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладеної № 14 від 16.07.2014 року включена позивачем до складу податкового кредиту липня, вересня, жовтня 2014 року /а.с. 93-122, т.5/.

Розрахунки за отримані запасні частини проведено в безготівковій формі, що підтверджено виписками банку з 09 липня 2014 року по 01 лютого 2015 року, платіжними дорученнями від 23.10.2014 року № С8-15357, № С8-15362 /а.с. 123-125,т.5/.

Використання вказаних запасних частин підтверджено лімітно-забірними картками /том 5, а.с. 126-131, том 10 а.с. 198-248/, карток складського обліку /том 10 а.с. 122-172/.

Допитаний в судовому засіданні фахівець комерційного управління ОСОБА_3 підтвердив підписання ним видаткових накладних на отримання запасних частин.

Видача довіреностей на отримання товару підтверджується копіями витягів з журналу реєстрації доручень /том 73, а.с. 212-222/.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про безтоварність операції з огляду на відсутність товарно - транспортних накладних, оскільки товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Також, контролюючим органом не спростовано того, що на момент складення згаданих вище податкових накладних контрагент позивача мав статус платників податку на додану вартість та був зареєстрованим як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, надані суду первинні документи підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Агро-Техніка" товару та є підставою для віднесення спірних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

04 травня 2011 року між ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" (покупець) та ТОВ "Тархан Сервіс Плюс" (продавець) укладений договір купівлі-продажу № 1/0511/4, за умовами якого продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором, передати у власність покупцю запасні частини (товар), а покупець прийняти та оплатити його вартість /а.с. 134-135, т.5/.

На виконання умов договору ТОВ "Тархан Сервіс Плюс" поставило ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" запасні частини, про що складено видаткову накладну №ВН 0017 від 14 травня 2013 року / а.с. 136, т.5/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 3067,00 грн. за податковою накладною № 17 від 14 травня 2013 року включена позивачем до складу податкового кредиту травня 2013 року /а.с. 137, т.5/.

Розрахунки за отримані запасні частини проведено в безготівковій формі, що підтверджено платіжним дорученням № 02-3237 від 14 травня 2013 року /а.с. 138,т.5/.

Використання вказаних запасних частин підтверджено лімітно-забірними картками /а.с. 140, т. 5; а.с. 121, т.10/, актом списання запасних частин /а.с. 139, т.5/, карткою складського обліку матеріалів /а.с. 119-120, т.10/, обліковим листком праці та виконаних робіт /а.с. 116, т.10/.

Допитаний в судовому засіданні фахівець комерційного управління ОСОБА_3 підтвердив підписання ним видаткової накладної на отримання запасних частин.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про безтоварність операції з огляду на відсутність товарно - транспортних накладних, оскільки товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Крім того, суд зазначає, що сертифікати якості не належать до первинних документів.

За своєю суттю сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, а призначені лише для підтвердження якості товару, а тому наявність чи відсутність останніх може свідчити лише про дотримання чи порушення правил сертифікації товарів, що не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Також, контролюючим органом не спростовано того, що на момент складення згаданих вище податкових накладних контрагент позивача мав статус платників податку на додану вартість та був зареєстрованим як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, надані суду первинні документи підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Тархан Сервіс Плюс" товару та є підставою для віднесення спірних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" із ТОВ "Дойче-Агро-Компані" суд зазначає наступне.

08 січня 2014 року між ТОВ "Агрофірма " ім. Довженка " (покупець) та ТОВ "Дойче-Агро-Компані" (продавець) укладений договір купівлі-продажу № 1/0114/1, за умовами якого продавець зобовязується в порядку та на умовах визначених договором передати у власність покупця шрот соняшниковий з вмістом протеїну 39% в перерахунку на абсолютну суху речовину, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором, оплатити та прийняти товар / а.с. 143-148, т.5/.

На виконання умов договору ТОВ "Дойче-Агро-Компані" здійснено постачання шроту соняшникового, що підтверджено видатковими накладними № 8 від 09 січня 2014 року, № 16 від 10 січня 2014 року, № 34 від 14 січня 2014 року, № 44 від 15 січня 2014 року, № 64 від 18 січня 2014 року, № 63 від 18 січня 2014 року, № 79 від 21 січня 2014 року, № 104 від 24 січня 2014 року, № 98 від 24 січня 2014 року, № 115 від 28 січня 2014 року, № 122 від 29 січня 2014 року, № 127 від 30 січня 2014 року, № 138 від 31 січня 2014 року, № 148 від 03 лютого 2014 року, № 161 від 05 лютого 2014 року, № 174 від 05 лютого 2014 року, № 175 від 05 лютого 2014 року, № 176 від 05 лютого 2014 року, № 183 від 05 лютого 2014 року. Транспортування шроту соняшникового здійснювалось за рахунок та силами ТОВ "Дойче-Агро-Компані" згідно товарно - транспортних накладних /а.с. 149-185, т. 5/.

Розрахунки проведено в безготівковій формі платіжними дорученнями № 02-248 від 10 січня 2014 року, № 302 від 28 січня 2014 року, № 02-917 від 30 січня 2014 року, № 314 від 04 лютого 2014 року, № 02-2066 від 12 лютого 2014 року, № 333 від 13 лютого 2014 року /а.с. 209-214, т.5/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 195878,00 грн. за податковими накладними № 9 від 09 січня 2014 року, № 17 від 10 січня 2014 року, № 34 від 14 січня 2014 року, № 43 від 15 січня 2014 року, № 67 від 18 січня 2014 року, № 66 від 18 січня 2014 року, № 86 від 21 січня 2014 року, № 113 від 24.01.2014 року, № 108 від 24 січня 2014 року, № 123 від 28 січня 2014 року, № 128 від 28 січня 2014 року, № 141 від 30 січня 2014 року, № 6 від 03 лютого 2014 року, № 16 від 04 лютого 2014 року, № 19 від 05 лютого 2014 року, № 33 від 05 лютого 2014 року, № 34 від 05 лютого 2014 року, № 35 від 05 лютого 2014 року, № 44 від 05 лютого 2014 року, № 149 від 31 січня 2014 року включена позивачем до складу податкового кредиту січня, лютого, березня 2014 року /а.с. 186-205, т.5/.

Шрот соняшниковий використано у власній господарській діяльності позивача для виробництва комбікормів, що підтверджено актами на списання сировини для виробництва комбікорму /а.с. 215-223, 226-241, т.5/, витягом із складської книги на оприбуткування шроту соняшникового /а.с. 68-71, т.11/.

Зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в акті перевірки та у відзиві на позовну заяву відсутні.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо дефектів видаткових накладних, оскільки за приписами частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

У видаткових накладних міститься посилання на найменування юридичної особи покупця та товари було отримано менеджером по постачанню ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , який працював на посаді начальника комерційного управління, підтвердив постачання шроту соняшникового на адресу позивача.

Суд також відхиляє посилання представника відповідача на кримінальне провадження № 0003312 як на підставу для винесення спірного рішення, оскільки суду не надано доказів, які б свідчили про невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача, не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваної господарської операції та не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Крім того, суд зазначає, що сертифікати якості не належать до первинних документів.

За своєю суттю сертифікати якості не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, а призначені лише для підтвердження якості товару, а тому наявність чи відсутність останніх може свідчити лише про дотримання чи порушення правил сертифікації товарів, що не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.

Також, контролюючим органом не спростовано того, що на момент складення згаданих вище податкових накладних контрагент позивача мав статус платників податку на додану вартість та був зареєстрованим як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, надані суду первинні документи підтверджують факт придбання позивачем у ТОВ "Дойче-Агро-Компані" товару та є підставою для віднесення спірних сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" із ТОВ "Науково - виробнича фірма АМГ ЛТД" суд зазначає наступне.

Одним з основних видів діяльності ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" є виробництво та реалізація цукру.

25 липня 2014 року між ТОВ "Агрофірма ім. Довженка" (замовник) та ТОВ "Науково - виробнича фірма АМГ ЛТД" (виконавець) укладений договір № 19/0714/137, за умовами якого виконавець зобовязується за завданням замовника своїми та/або залученими силами та засобами на свій ризик якісно виконати наступні роботи: вивантаження цукру піску в кількості 10 000 т зі складу безтарного зберігання цукру, що розташований на території виробничого підрозділу "Яреськівський цукровий завод" ТОВ "Агрофірма ім. Довженка", за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Яреськи, вул. Новаторів, 24, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та провести розрахунки на умовах договору /а.с. 63-76, т.4/.

08 вересня 2014 року сторонами договору підписаний акт здачі - прийняття робіт (надання - послуг) з вивантаження цукру піску в кількості 2, 598 т на загальну суму з ПДВ 150 556, 61 грн. в дому числі ПДВ - 25 092,77 грн., який містить всі необхідні реквізити згідно Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" /а.с.78, т.4/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 25093,00 грн. за податковою накладною № 3 від 08 вересня 2014 року включена позивачем до складу податкового кредиту вересня 2014 року /а.с. 81, т.4/.

Розрахунки за надані послуги проведені позивачем платіжним дорученням № С8-12689 від 11 вересня 2014 року, № С8-15365 від 23 жовтня 2014 року, № С8-19306 від 30 грудня 2014 року, № С8-11610 від 26 серпня 2014 року, № С8-11848 від 29 серпня 2014 року /а.с. 83-87, т.4/.

Судом встановлено, що взаємовідносини між ТОВ "АФ "ім. Довженка" та ТОВ "НВФ АМГ ЛТД" існували протягом серпня-жовтня, тоді як відповідач вважає нереальною операцію виключно за вересень 2014 року.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на необхідність підтвердження робіт підписанням актів форми КБ-2 так як роботи, які виконувались згідно договору, не відносяться до робіт з капітального будівництва.

Суд також критично оцінює посилання представника відповідача на відсутність доказів проведення інструктажу, оскільки представником позивача наданий суду витяг з журналу реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці у ВП "Яреськівський цукровий завод", який підтверджує проходження працівниками ТОВ "НВФ АМГ ЛТД" первинного вступного інструктажу /том 73, а.с. 244-255/.

Суд враховує, що згідно поданого податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за 3 квартал 2014 року середньооблікова численність працівників ТОВ "НВФ АМГ ЛТД" становила 12 осіб /том 1, а.с. 103 зворот/, а тому доводи відповідача щодо неможливості виконання вказаних робіт суд вважає необґрунтованими.

Допитаний в судовому засіданні як свідок заступник директора по виробництву ОСОБА_6 підтвердив, що вивантаження цукру проводилось з метою зачистки складу для забезпечення складування цукру наступного сезону на території Яреськівського цукрового заводу.

Отже, операція з вивантаження цукру підтверджена документально, мала реальний зміст, пов`язана з господарською діяльністю позивача, а тому позивачем правомірно задекларовано податковий кредит за вересень 2014 року в розмірі 25093,00 грн.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" із ПП "Монтажсервіс" суд зазначає наступне.

02 вересня 2013 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (замовник) та Приватним підприємством "Монтажсервіс" (підрядник) укладений договір підряду № 19/0914/213, за умовами якого підрядник зобов`язується за завданням замовника своїми силами та засобами на свій ризик якісно виконати котельно - монтажні роботи та обслуговування працюючих машин і обладнання в період переробки цукрових буряків на Яреськівському цукровому заводі /а.с. 90-103, т.4/.

Виконання робіт за вказаним договором підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт № 01/10/14 /а.с. 104, т.4/.

18 листопада 2014 року замовником здійснено оплату виконаних робіт /а.с.111, т. 4/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 7560,00 грн. за податковою накладною № 10 від 02 жовтня 2014 року включена позивачем до складу податкового кредиту жовтня 2014 року /а.с. 110, т.4/.

Суд враховує, що згідно поданого податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за 4 квартал 2014 року середньооблікова численність працівників ПП "Монтажсервіс" становила 21 особа /том 1, а.с. 74 зворот/, а тому доводи відповідача щодо неможливості виконання вказаних робіт суд вважає необґрунтованими. При цьому, недотримання трудового законодавства з боку ПП "Монтажсервіс" не може свідчити про нереальний характер господарських операцій між сторонами договору.

Допитаний в судовому засіданні свідок заступник головного механіка ОСОБА_7 підтвердив виконання робіт по ремонту та обслуговування працюючих машин і обладнання на Яреськівському цукровому заводі.

Отже, вказана господарська операція підтверджена документально, мала реальний зміст, пов`язана з господарською діяльністю позивача, а тому позивачем правомірно задекларовано податковий кредит за жовтень 2014 року в розмірі 7560,00 грн.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" із ТОВ "Поліал-Інжиніринг" судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

13 серпня 2013 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (замовник) та ТОВ "Поліал-Інжиніринг" (підрядник) укладений договір підряду № 5/0813/26, за умовами якого підрядник зобов`язувався виконати роботи з влаштування бетонної підлоги з наступним нанесенням пропитки площею 5000м2 на об`єкті "Реконструкція тваринного комплексу для організації ферми на 5000 голів телиць та нетелів в с.Хвощове" - Будівництво доріг та площадок /а.с. 136-147, т.4/.

02 вересня 2014 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (замовник) та ТОВ "Поліал-Інжиніринг" (підрядник) укладений договір підряду № 5/0914/23, згідно якого підрядник зобов`язувався виконати роботи з влаштування бетонної підлоги з наступним нанесенням пропитки площею 1342м2 на об`єкті "Капітальний ремонт під`їзду та підлоги критого навісу біля зерноскладу № 4 ВП "Шишацький комбікормовий завод" /а.с. 154-159, т.4/.

18 липня 2014 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (замовник) та ТОВ "Поліал-Інжиніринг" (підрядник) укладений договір підряду № 19/07, згідно якого підрядник зобов`язувався виконати роботи з влаштування бетонної підлоги з наступним нанесенням пропитки площею 3680м2 на об`єкті "Реконструкція тваринного комплексу для організації ферми на 5000 голів телиць та нетелів в с. Хвощове" - Підїздні дороги та майданчики /а.с. 177-182, т.4/.

24 вересня 2014 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (замовник) та ТОВ "Поліал-Інжиніринг" (підрядник) укладений договір підряду № 5/0914/93, згідно якого підрядник зобов`язувався виконати роботи по капітальному ремонту корівника на 100 голів в с. Човно-Федорівка Зінківського району Полтавської області /а.с. 148-153, т.4/.

Одним з видів господарської діяльності ТОВ "АФ "ім. Довженка" є тваринництво та виробництво молока.

У власності ТОВ "АФ "ім. Довженка" є тваринний комплекс в с. Хвощове, що підтверджено свідоцтвом на право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 ; зерносклад № 4 ВП "Шишацький комбікормовий завод", що підтверджено свідоцтвом про право власності серія НОМЕР_2 ; корівник на 100 голів в с. Човно-Федорівка Зінківського району, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 33196101 /а.с. 241-243, т.4/.

Факт виконання робіт за договорами підтверджується актами приймання - передачі виконаних робіт, складених та підписаних сторонами /а.с. 184-233, т.4/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 21656,00 грн. за податковими накладними № 3 від 09.10.2014 року, № 4 від 09.10.2014 року включена позивачем до складу податкового кредиту жовтня 2014 року /а.с. 234, 235, т.4/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 13096,00 грн. за податковими накладними № 2 від 09.10.2014 року, № 2 від 04.11.2014 року включена позивачем до складу податкового кредиту листопада 2014 року /а.с. 236, 237, т.4/.

Оплата виконаних робіт здійснювалась у безготівковій формі /а.с.238-240, т.4/.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що роботи виконувались із матеріалів ТОВ "АФ "ім. Довженка".

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів проживання працівників ТОВ "Поліал-Інжирінг" та доказів перебування на території ТОВ "АФ "ім. Довженка" та проведення з вказаними працівниками інструктажу з техніки безпеки, оскільки на тваринних комплексах, зерновому складі та корівнику відсутній пропускний режим.

За умовами договорів підрядник взяв на себе зобов`язання забезпечити виконання власними працівникам та субпідрядниками правил пожежної безпеки, охорони праці та техніки безпеки.

Суд також відхиляє доводи представника відповідача про відсутність необхідної кількості працівників у ТОВ "Поліал-Інжирінг", оскільки сам відповідач зазначає, що згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, середньо облікова чисельність працівників ТОВ "Поліал-Інжирінг" за 3-4 квартал 2014 року становила 9 осіб, а умовами договорів передбачалось залучення до виконання робіт субпідрядників.

Таким чином, факт виконання робіт підтверджений належним чином оформленими первинними документами, а право позивача на включення податку на додану вартість в розмірі 34752,00 грн. до складу податкового кредиту відповідного періоду - належним чином оформленими податковими накладними.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" із ТОВ "Будресурс К" суд зазначає наступне.

12 серпня 2013 року між ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" (замовник) та ТОВ "Будресурс К" (підрядник) укладений договір № 5/0813/22 про надання послуг з улаштування силосних траншей для організації ферми на 5000 голів телиць та нетелів в с. Хвощове Шишацького району - Силосні траншеї /а.с. 1-19, т.5/.

Виконання робіт ТОВ "Будресурс К" за договором № 5/0813/22 підтверджується актами виконаних робіт /а.с. 18-31, т.5/.

Розрахунки за договором № 5/0813/22 проведено платіжним дорученням № 02-7336 від 15 серпня 2013 року, № 02-7401 від 21 серпня 2013 року, № 02-7912 від 17 вересня 2013 року /а.с. 39-41, т.5/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 44115,00 грн. за податковими накладними № 1205 від 16 серпня 2013 року, № 1206 від 16 серпня 2013 року, № 1207 від 16 серпня 2013 року, № 1211 від 21 серпня 2013 року, № 1212 від 21 серпня 2013 року включена позивачем до складу податкового кредиту серпня 2013 року /а.с. 32-36, т.5/.

Сума податку на додану вартість у розмірі 16667,00 грн. за податковими накладними № 1725 від 18 вересня 2013 року, № 1726 від 18 вересня 2013 року включена позивачем до складу податкового кредиту вересня 2013 року /а.с. 37-38, т.5/.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що роботи виконувались із матеріалів ТОВ "АФ "ім. Довженка".

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Щодо посилання відповідача на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 04.12.2014 у справі №524/10551/14-к, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Отже, вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19.

Судом встановлено відсутність у вироку Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 04.12.2014 у справі №524/10551/14-к фактів, які підтверджують нереальність господарських операцій позивача із його контрагентом ТОВ "Будресурс К".

За таких обставин наявність вироку Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 04.12.2014 у справі №524/10551/14-к не є підставою для автоматичного висновку про нереальність усіх господарських операцій між позивачем та ТОВ "Будресурс К".

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення господарських операцій з ТОВ "Будресурс К". Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Матеріали справи не містять доказів наявності між позивачем та ТОВ "Будресурс К" взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

У зв`язку з цим, суд зазначає, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи з приводу господарської операцій між позивачем та ТОВ "Будресурс К" таких доказів не містять.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно задекларовано податковий кредит в сумі 60782 грн. по операціям з ТОВ "Будресурс К".

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведено обґрунтованість висновків перевірки щодо завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ у розмірі 12 425 744,00 грн.

З приводу іншої частини позовних вимог суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та ТОВ "Віво-Транс", ТОВ "Атаман Авто", ТОВ "Форт Консалт", ТОВ "Вівотранс", ТОВ "Таврія Авто", ТОВ "Гефест-оріон", ТОВ "АС Центр-Транс" укладено договори на перевезення цукрових буряків.

Відповідно до частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частинами 1, 2 статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Частинами 1-3 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.02.1998 №128/2568, затверджено Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (тут і надалі - Правила №363, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), які визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Згідно з розділом І Правил №363: - договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;

- замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів;

- перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

За правилами укладення договорів, передбаченими пунктами 3.1 3.5 Правил №363, договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1.

У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.

Згідно з пунктами 8.1, 8.2 Правил №363 типи та кількість рухомого складу, потрібного для виконання перевезень вантажів, визначаються Перевізником залежно від обсягу і характеру перевезень.

Перевізник зобов`язаний забезпечувати своєчасну подачу справного рухомого складу, придатного для перевезення вантажів відповідно до заявки (разового договору) та такого, що відповідає санітарним нормам.

Пунктами 10.1, 10.8 Правил №363 передбачено, що Перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками або за разовий договір. У товарно-транспортній накладній зазначається прізвище, ім`я, по батькові представника Замовника та документ, згідно з яким він уповноважений супроводжувати вантаж.

Відповідно до пункту 11.1 - 11.6 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Згідно з пунктами 13.1, 13.2 Правил №363 перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).

Суд зазначає, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей є обов`язковою умовою формування бази оподаткування податком на додану вартість при оподаткуванні операцій за договорами перевезення.

Дослідивши надані суду товарно - транспортні накладні та інформацію з АІС "Автомобіль" ДАІ МВС України судом встановлено, що частина транспортних засобів зареєстрована за іншими особами, ніж контрагенти позивача, а щодо іншої частини транспортних засобів взагалі відсутня інформація щодо їх реєстрації.

Позивачем не надано суду обґрунтованих пояснень щодо відсутності державної реєстрації транспортних засобів, зазначених в товарно - транспортних накладних.

При цьому, кількість незареєстрованих транспортних засобів, зазначених в товарно - транспортних накладних, свідчить про те, що вказані недоліки первинних документів є істотними.

Також, суд зазначає, що переважна більшість товарно - транспортних накладних не містить підписів водіїв автоперевізників.

Представник відповідача звертав увагу суду щодо ненадання позивачем доказів залучення до перевезень третіх осіб, а також відсутності транспортних засобів та достатнього людського ресурсу у контрагентів позивача з огляду на щоденне виконання ними кількості ходок та відстані від поля до бурякоприймальних пунктів.

З цього приводу суд зазначає, що представником позивача не надано суду відповідних розрахунків та доказів, які б підтверджували можливість виконання автоперевізниками контрагентами позивача такого об`єму послуг з перевезення, або залучення в достатній кількості третіх осіб - інших власників транспортних засобів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані товарно-транспортні накладні містять недостовірні дані щодо транспортних засобів, якими нібито здійснювалися перевезення вантажу, а також щодо автомобільних перевізників.

Вказані обставини не є формальними недоліками заповнення документів, а є суттєвими обставинами, які свідчать про те, що ці товарно-транспортні накладні є штучно створеними документами.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, змісту послуг, що надаються тощо.

Наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

За таких обставин, враховуючи непідтвердження фактичного надання послуг з перевезення вантажів ТОВ "Віво-Транс", ТОВ "Атаман Авто", ТОВ "Форт Консалт", ТОВ "Вівотранс", ТОВ "Таврія Авто", ТОВ "Гефест-оріон", ТОВ "АС Центр-Транс" позивачеві, суд погоджується з висновками відповідача про безпідставність формування податкового кредиту за такими операціями на підставі податкових накладних, складених від імені цих постачальників.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування, лише частково довів правомірність власного рішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Агрофірма "ім. Довженка" підлягають задоволенню частково.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма " ім. Довженка " (вул. Козацький шлях, 29, с. Яреськи, Миргородський район, Полтавська область, 38030; ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000; код ЄДРПОУ ВП 44057192) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Миргородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 18 травня 2015 року № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в сумі 12 425 744,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 6 212 872,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма " ім. Довженка " судові витрати зі сплати судового збору 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28 квітня 2023 року .

Головуючий суддя А.Б. Головко