Справа № 280/1226/23
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
28 квітня 2023 року (10:15)Справа № 280/1226/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.01.2023 №197 «Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі майна 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 »;

зобов`язати відповідача виплатити позивачу утримані з нього на виконання п. 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.01.2023 №197 «Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі майна 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 » грошові кошти у сумі 32835,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом відповідача позивача звільнено з посади та зараховано у розпорядження Південного Одеського територіального управління НГУ у зв`язку із тривалим перебуванням на лікуванні. Наказом відповідача від 23.12.2022 визначено, що матеріальні цінності, які рахуються за позивачем мають бути передані під матеріальну відповідальність ОСОБА_2 та вирішено створити комісію по прийманню. Згодом, було призначено службове розслідування (наказ від 31.12.2022 №1586) за фактом нестачі майна. За наслідками проведеного розслідування, відповідачем видано наказ №197 від 26.01.2023, відповідно до якого позивача визнано винним у неналежному виконанні службових обов`язків щодо збереження майна, наказано вжити дії щодо матеріальної відповідальності позивача. Позивач не погоджується із таким наказом, оскільки на його думку, під час проведення службового розслідування відповідачем порушено процедуру, висновок службового розслідування затверджений із порушенням строку. Також зазначає, що позивач з 12.08.2022 перебував на лікарняному та не виконував посадові обов`язки, а 09.12.2022 був звільнений з посади. Оскаржуваний наказ вважає протиправним та просить позовні вимоги задовольнити. Також, у відповіді на відзив, представник позивача посилався на недостовірність наказу №1586, який наданий відповідачем, зокрема щодо строку проведення службового розслідування.

Ухвалою суду від 01.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

15.03.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 10789), в якому зазначає, що рішення про притягнення особи до матеріальної відповідальності приймається виключно у випадку, якщо вину військовослужбовця повністю доведено. Факт перебування позивача на лікуванні не означає, що він перестав бути матеріально-відповідальною особою. Вказує, що позивач є відповідальним за отримане ним майно протягом всього перебування майна в його розпорядженні до моменту передачі цього майна іншій посадовій особі у встановленому порядку. Тому, відповідач, як матеріально-відповідальна особа та командир роти, зобов`язаний забезпечити збереження виданого йому військового майна, а у випадку неможливості зберегти майно, негайно доповісти про це своєму безпосередньому начальнику. Також зазначає, що під час перебування позивача на стаціонарному обстеженні в період з 12.08.2022 по 26.08.2022 ОСОБА_3 перебував на військовій службі. Також пояснює, що перед вибуттям на лікування ОСОБА_4 , встановлено, що вказана інвентаризація була проведена не в повному обсязі через неякісне виконання обов`язків під час роботи інвентаризаційної комісії, за що відповідні військовослужбовці, які були у складі інвентаризаційної комісії, були притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Також, у відзиві зазначає, що на підставі рапорту, в тому числі і ОСОБА_5 , про відсутність частини майна, наказом командира в/ч НОМЕР_2 № 287 від 29.04.2022 було проведено службове розслідування, результати якого були зафіксовані у висновку службового розслідування по фактам нестачі матеріальних цінностей, виявлених під час позапланової повної інвентаризації матеріальних засобів 1 патрульного батальйону, автомобільної роти, роти бойового та матеріального забезпечення, взводу розвідки, резервної роти, вузла зв`язку, відділення інструкторів. За результатами вказаного службового розслідування були встановлені такі факти: нестача матеріальних засобів 1 патрульного батальйону, автомобільної роти, роти бойового та матеріального забезпечення, взводу розвідки, резервної роти, вузла зв`язку, відділення інструкторів військової частини НОМЕР_2 та до відповідальності притягнуто, зокрема і позивача. Отже, за результатами проведення службового розслідування від 27.06.2022 вбачається, що позивач і раніше допускав порушення вимог щодо збереження ввіреного йому майна. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 22.12.2021 перебував на військовій службі на посаді командира 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 (т.1 а.с.165).

На підставі Плану відмобілізування та приведення 23 оброгп в бойову готовність, особовий склад військової частини НОМЕР_2 приступив до виконання бойових завдань.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 29.08.2022 №227 позивача звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою, на час хвороби тимчасове виконання його обов`язків покладене на заступника командира 1-ї патрульної роти по роботі з особовим складом 1-го патрульного батальйону лейтенанта ОСОБА_2 з 27.08.2022 (т.1 а.с.19).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 11.10.2022 №268 позивача звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою (т.1 а.с.20).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.12.2022 №51о/с позивача звільнено з посади та зараховано в розпорядження начальника Південного Одеського територіального управління НГУ.

Наказом начальника Південного Одеського територіального управління НГУ від 21.12.2022 №52о/с заступника командира 1-ї патрульної роти по роботі з особовим складом 1-го патрульного батальйону лейтенанта ОСОБА_2 призначено на посаду командира 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 14.12.2022 №321 позивача зараховано в розпорядження Південного Одеського територіального управління НГУ, у зв`язку із тривалим перебуванням на лікуванні (т.1 а.с.168).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 23.12.2022 №1489 «Про приймання та здавання посади командира 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону» з метою якісної організації приймання та здавання справ та посади, наказано:

матеріальні цінності, які рахуються за позивачем передати під матеріальну відповідальність лейтенанта ОСОБА_2 ;

призначити комісію по прийманню та здаванню справ і посади командира 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону;

приймання та здавання справи та посади здійснити в термін з 26.12.2022 по 29.12.2022 (т.1 а.с.138-139).

31 грудня 2022 року т.в.о. командира 1 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 капітан ОСОБА_6 доповів усно заступнику командира військової частини НОМЕР_2 з тилу - начальнику тилу полковнику ОСОБА_7 та рапортом командиру військової частини НОМЕР_2 , що під час прийому-передачі посади командира 1 патрульної роти був виявлений факт нестачі військового майна, яке рахується за капітаном ОСОБА_1 . Комісія не в повному обсязі справилась з порядком підрахунку матеріальних цінностей.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 05.01.2023 №50 призначено нову комісію по прийманню та здаванню справ і посади командира 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону військової частини.

Згідно Акту від 08.01.2023 № 126 «Про прийняття і здавання посади командира 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону» встановлена нестача майна (т.1 а.с.169-174).

31.12.2022 наказом командира в/ч НОМЕР_2 №1586 призначене службове розслідування за фактом нестачі майна 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону в/ч НОМЕР_2 (т.1 а.с.136).

23.01.2023 командиром в/ч НОМЕР_2 затверджено висновок службового розслідування за фактом нестачі майна 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону (т.1 а.с.127-135).

У висновку зазначено, що згідно Акту від 08.01.2023 №126 «Про прийняття і здавання посади командира 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону» встановлено, що: по службі озброєння: відсутні:

чохли для бронежилетів «Корсар МЗМ 1-4» 23 шт., за ціною 1990,00 грн.; бронежилет «Корсар МЗМ 1-4» 16 шт., за ціною 4166,00 грн.;

модульний костюм «Щит» спеціального класу захисту 4 к-т, за ціною 8500,00 грн.;

окуляри захисні «STS-І» 4 шт., за ціною 1041,00 грн.; протиосколкові окуляри Revision ACU 2 шт., за ціною 854,00 грн.; шолом протикульовий Каска-1М 5 шт., за ціною 2250,00 грн.;

Виявлені пошкодження:

на гранатометі PSRL-1 AT 700261 пошкоджений ремінь для переносу, відсутній рюкзак для переносу снарядів, формуляр, керівництво з експлуатації, трубка холодної пристрілки.;

на гранатометі PSRL-1 AT 700573 відсутній рюкзак для переносу снарядів, формуляр, керівництво з експлуатації.;

на прицілі М4 G2 RO 11105 зламана бленда;

8 багнет-ножів не мають тренчіків.

По службі РХБЗ:

відсутні:

індивідуальні дозиметри ІД-11 2 кат. 50 шт., 26 грн.;

загальновійськовий протигаз ЗВП-01У 4 шт., за ціною 3412,86 грн.;

протигаз ЕО-62 2 кат. 6 шт., за ціною 11,00грн.;

протигаз СВП-01У, 4 шт., за ціною 3564,00 грн.;

рукавиці БЛ-1 2 кат. 8 пар, за ціною 2,00 грн.;

чохли до плащів ОП-1 2 кат. 2 шт., за ціною 2,00 грн.;

індивідуальний пакет ІПП-8 3 шт., за ціною 5,15 грн.;

балон аерозольний «Кобра 1-100» 23 шт., за ціною 49,68 грн.;

распіратор У2КМ 3 шт., за ціною. 14,50 грн.

Неукомплектовані:

прилад ВПХР 2 кат. 1 шт., відсутні 12 шт. патронів до підігрівача, лопатка, інструкція-пам`ятка з визначення зарину, зоману, VХ-газів та інструкція з експлуатації приладу;

По інженерній службі: відсутні: ліхтар. кишен. на 2-х ел. З шт., за ціною 3,00 грн.

У резолютивній частині висновку зазначено, що вважається доведеною вина позивача, щодо неналежного виконання службових обов`язків, направлених на збереження ввіреного майна командиром 1 патрульної роти 1 патрульною батальйону капітаном ОСОБА_1 , а зібрані під час службового розслідування матеріали достатніми для порушення питання щодо притягнення капітана ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності згідно чинного законодавства.

26.01.2023 командиром в/ч НОМЕР_2 прийнято наказ №197 «Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі майна 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 » (т.2 а.с.37).

Відповідно до цього наказу, вина позивача щодо неналежного виконання службових обов`язків, направлених на збереження ввіреного майна командиром 1 патрульної роти 1 патрульною батальйону капітаном ОСОБА_1 , вважається доведеною, а зібрані під час службового розслідування матеріали достатніми для порушення питання щодо притягнення капітана ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності згідно чинного законодавства.

Відповідно до п. 9 цього наказу, вирішено утримати суму в розмірі 20 відсотків грошового забезпечення, що належить позивачу.

Крім того, відповідно до п.п. 4-8 наказу №197 від 26.01.2023, наказано накласти дисциплінарні стягнення на інших військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 .

Не погоджуючись із цим наказом, позивач звернувся до суду із позовними вимогами щодо скасування наказу від 26.01.2022 №197 та зобов`язання відповідача виплатити позивачу 32835,44грн., утримані з нього відповідно до п. 9 Наказу №197 від 26.01.2023.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Кожен військовослужбовець, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби, зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Відповідно до ст. 111 Статуту внутрішньої служби, командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.

Згідно із ст. 112 Статуту внутрішньої служби встановлено, командир роти зобов`язаний, зокрема: підтримувати особовий склад роти, озброєння, бойову та іншу техніку в постійній бойовій готовності: досконало знати і вміло володіти всіма видами зброї і техніки роти, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх наявність, утримання та бойову готовність, проводити планові та позапланові перевірки наявності та стану озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пально-мастильних матеріалів та майна роти; підтримувати в належному стані та вдосконалювати навчальну матеріально-технічну базу роти; вести встановлений облік занять з бойової підготовки та облік особового складу роти, знати чисельність (наявність і відсутність) особового складу за списком, а також наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів; організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти, перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік; результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів; один раз на місяць звіряти дані ротного обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини; керувати господарством роти.

Відповідно до ст.58 Статуту внутрішньої служби, командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 59 Статуту внутрішньої служби визначено, що командир (начальник) зобов`язаний, зокрема, знати, дотримуватися особисто та вимагати від особового складу неухильного дотримання норм міжнародного гуманітарного права; знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань.

Механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна, визначає Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440.

Відповідно до цієї Інструкції, матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Так, судом із матеріалів справи встановлено, що позивач за посадою прийняв повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених йому військової частиною НОМЕР_2 матеріальних цінностей та коштів, що підтверджується договором від 15.11.2019, підписаним між позивачем та командиром в/ч НОМЕР_2 (т.2 а.с.36).

Отже, позивач, на час перебування його на посаді командира 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 , був матеріально відповідальною особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-ІХ) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Статтею 3 Закону №160-ІХ встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону №160-ІХ, переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 6 Закону №160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, зокрема виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Згідно із ст. 8 Закону №160-ІХ, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до ст. 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог статей 83-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Наказом МВС України від 21.04.2020 №347 «Про затвердження Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 травня 2020 р. за №473/34756 визначено порядок проведення службових розслідувань в Національній гвардії України.

Так, пунктом 3 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України від 21.04.2020 № 347 встановлено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право:

отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування;

брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, подавати документи та інші матеріали, які мають значення для проведення службового розслідування;

висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які проводять службове розслідування;

відмовлятися давати будь-які показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

звертатися з письмовим рапортом щодо ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами;

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законодавством.

Небажання військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Так, судом встановлено, що під час проведення службового розслідування, позивач 08.01.2023 надавав письмові пояснення, які знаходяться в матеріалах службових розслідувань, які містяться в матеріалах справи. Тобто, про хід проведення службових розслідувань позивачу було достеменно відомо.

Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Аналізуючи викладене вище суд зазначає, що відповідачем проведено службове розслідування у відповідності до приписів чинного законодавства. Посилання представника позивача на порушення відповідачем під час проведення службового розслідування встановленої процедури свого підтвердження не знайшли.

Як вбачається із матеріалів справи, під час проведення службового розслідування відповідачем відібрані пояснення від військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 , зібрані докази, які підтверджують факт неналежного виконання позивачем службових обов`язків, що стало причиною нестачі майна 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Суд не приймає твердження позивача щодо перебування його на лікарняному, що унеможливило здійснення ним своїх обов`язків.

Так, як зазначалось вище, позивач під час перебування його на посаді командира 1-ї патрульної роти 1-го патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 був матеріально відповідальною особою та підписав договір, у відповідності до якого прийняв повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження довірених йому військової частиною НОМЕР_2 матеріальних цінностей та коштів.

Отже, посилання позивача на відсутність його на службі не може бути підставою для ненастання відповідальності за нестачу майна.

Крім того, як вже зазначалось, відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону №160-ІХ переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 26 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Таким чином, аналізуючи докази у справі, суд вважає, що відповідачем доведено вчинення позивачем правопорушення, яке виявилось у неналежному виконання службових обов`язків, що стало причиною нестачі майна.

Тобто, під час службового розслідування, на думку суду, було встановлено, що неналежне виконання позивачем службових обов`язків призвели до втрати військового майна, факт розкрадання такого майна не досліджувався.

На переконання суду лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності, визначених частиною 2 статті 3 Закону № 160-ІХ (наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, вина особи в завданні шкоди) можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.

При цьому, дискреція командира у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який в свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала втрата військового майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 25.03.2020 року у справі № 814/2281/16, від 25.06.2020 року у справі № 825/2405/18, від 11.06.2020 року у справі № 1540/4486/18, від 25.03.2020 року у справі № 825/1000/18, від 13.11.2019 року у справі № 620/302/19, від 12.12.2018 року № 813/2751/17.

Відтак, на думку суду, відповідачем доведено, а позивачем не спростовані факти, встановлені під час службового розслідування, якими підтверджено вчинення позивачем проступку.

При цьому, посилання представника позивача на те, що відповідачем після відкриття провадження у даній справі надано до матеріалів справи копію витягу з наказу та самого наказу №1586 від 31.12.2022 зі зміненим терміном проведення службового розслідування до 24.01.2023 судом до уваги не приймаються, оскільки, по-перше, наказ №1586 не є предметом оскарження, окремо позивач його не оскаржував, по-друге, вказана обставина жодним чином не впливає на доведеність вчинення позивачем порушення.

Отже, підстави для скасування наказу №197 від 26.01.2023 №197 «Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі майна 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 » у суду відсутні, відповідно і не підлягає задоволенню позовні вимога щодо зобов`язати відповідача виплатити позивачу утримані з нього на виконання п. 9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 26.01.2023 №197 «Про результати проведення службового розслідування за фактом нестачі майна 1 патрульної роти 1 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_2 » грошові кошти у сумі 32835,44 грн.

Також суд вважає за необхідне вказати, що позивач просить скасувати наказ №197 від 26.01.2023 повністю. Проте, вказаним наказом до дисциплінарної відповідальності притягнути інші військовослужбовці в/ч НОМЕР_2 . Тобто, фактично позивачем ставиться вимога про повне скасування наказу №197, при цьому, пункти 3-8 стосуються інших осіб.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.04.2023.

Суддя Ю.В. Калашник