Справа № 280/7010/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 280/7010/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року (суддя Богатинський Б.В.) у справі №280/7010/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 02.04.2021 до 26.11.2022 в розмірі 580 013, 64 грн.

Підставами позову визначено несвоєчасний розрахунок при звільненні, що є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме - виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2021 по 02.10.2021;

стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 02.04.2021 до 02.10.2021 у розмірі 131 990,56 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які свідчать про те, що при звільненні позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку у повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за порушення строків розрахунку при звільненні.

Визначаючи суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд, виходячи з принципу справедливості та співмірності, дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 131 990,56грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми при звільненні порівняно із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить

рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Фактично позиція відповідача полягає в тому, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що суму у розмірі 131 990,56грн. можливо вважати співмірною враховуючи істотність частки недоплаченої суми при звільненні порівняно із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач вказує на те, що зробивши такий висновок, суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги суму одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби поліції у розмірі 92 504,55грн., яка була виплачена позивачу у встановлені строки.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 17.04.2019 № 76 о/с майор поліції ОСОБА_1 з 15 квітня 2019 року призначений старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Запорізького управління.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 26.03.2021 № 89 о/с, відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» майор поліції ОСОБА_1 , старший оперуповноважений в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Запорізького управління, звільнений зі служби в поліції.

Відповідно до довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 24.11.2021 №166 з позивачем проведений повний розрахунок при звільненні, а саме:

- виплачено п/д від 14.04.2021 №486 - 5960,30 грн.,

- виплачено п/д від 07.10.2021 №1392 - 92504,55 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 червня 2022 року у справі № 280/522/22 визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій за 2017 рік, за 15 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2017 рік, за 15 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік, за 8 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та за 45 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік та зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку, як учаснику бойових дій за 2017 рік; за 15 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2017 рік, за 15 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2018 рік, за 8 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 рік та за 45 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01.04.2021.

На виконання рішення суду від 02 червня 2022 року у справі № 280/522/22 відповідачем 26.11.2022 виплачено позивачу 47855,53 грн. відповідно до виписки з рахунку, яка міститься у матеріалах справи.

З цих підстав, вказуючи на порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, відповідач, фактично не заперечуючи право позивача на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказує на те, що судом першої інстанції невірно визначено розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача.

Суд першої інстанції, визначаючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходив з того, що загальна сума, яка несвоєчасно виплачена позивачу при звільненні, становить 146320,38грн. та складається з: 5960,3грн виплачено 14.04.2021; 92504,55грн. виплачено 07.10.2021; 47 855,53грн. виплачено 26.11.2022.

Період, за який стягується середній заробіток, судом першої інстанції визначено з урахуванням положень ст..117 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022), якою обмежено відповідальність роботодавця щодо розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, шестимісячним строком.

Позивач не оспорює застосування судом першої інстанції положень ст.117 КЗпП України, саме в редакції з 19.07.2022, а тому судом апеляційної інстанції не надається оцінка правильності застосування судом першої інстанції норми права у вказаній редакції до спірних правовідносин.

Таким чином, судом першої інстанції визначено період за який стягується середній заробіток 184 календарних дні, що становить шість місяців.

Середньоденне грошове забезпечення позивача, що не заперечувалось відповідачем, становило 717,34грн.

Виходячи з вказаних даних судом першої інстанції визначено розмір середнього заробітку, який становить 131 990,56грн. із розрахунку: 717,34грн. х 184 календарні дні.

При цьому, суд зазначив, що в порівнянні із грошовим забезпеченням в розмірі 146 320,38 грн. (92504,55 + 5960,30 + 47855,53), яке було виплачено позивачу із затримкою, вищевказану розрахункову суму 131 990,56 грн. (717,34 грн. (розмір середньоденного грошового забезпечення) х 184 календарних днів (шість місяців відповідно до вимог ст. 117 КЗпП) можна вважати співмірною, оскільки така не перевищує суму грошового забезпечення виплаченого несвоєчасно.

Саме з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується відповідач, вказуючи на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги суму одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції у розмірі 92 504,55грн., яка була виплачена позивачу у встановлені строки.

З приводу такої позиції відповідача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ.

Відповідно до ч.1, 2 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В свою чергу ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачає, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч.5 ст.9 цього Закону в редакції на час звільнення позивача зі служби в поліції поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Разом з тим, безпосередньо вказаними Законами не врегульовано питання щодо порядку та строків виплати такої одноразової грошової допомоги.

В той же час, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799, затверджений Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Цей наказ прийнятий відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Пунктом 8 розділу VI Порядку № 260 (в редакції з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2020 № 539, який набрав чинності з 21.08.2020) передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Отже, починаючи з 21 серпня 2020 року, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює порядок виплати грошового забезпечення поліцейським, встановлено порядок та строк виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, згідно з якими у відповідача відсутній обов`язок здійснювати виплату такої допомоги виключно в день звільнення поліцейського.

Таким чином, оскільки спеціальним законодавством, яким врегульовано правовідносини у сфері проходження служби в Національній поліції України, визначено порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, то норма статті 116 КЗпП України до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. Відповідно, за наведеного вище правового регулювання є відсутніми і підстави для застосування ст.117 КЗпП України.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що грошове забезпечення позивача, яке виплачено при звільненні з порушенням строків, становить 53815,83грн, із розрахунку: 5960,3грн виплачено 14.04.2021 + 47 855,53грн. виплачено 26.11.2022.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Отже, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми, яка підлягала виплаті робітника у день його звільнення.

У спірному випадку істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 53815,83грн. (несвоєчасно виплачене грошове забезпечення при звільненні) / 131990,56грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 184 календарні дні) х 100 = 40,47%.

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 40,47 % становить: 717,34грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 40,47 % = 290,3грн., 290,3грн. х 184 (днів затримки розрахунку) = 53415,2 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, в частині визначеного розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі №280/7010/22 змінити, виклавши п.3 резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення за період з 02.04.2021 до 02.10.2021 у розмірі 53415,2 грн.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2023 року у справі №280/7010/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 27.04.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк