Справа № 300/8770/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/8770/21 пров. № А/857/1755/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Пліша М.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕ ІВАНО-ФРАНКІВСЬК"на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року (суддя Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з проведення конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів, Виконавчого комітету Коломийської міської ради, Коломийської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів,- Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕ Івано-Франківськ" про визнання протиправними та скасування рішень в частині,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Комісії з проведення конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів, Виконавчого комітету Коломийської міської ради, Коломийської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ТОВ "АВЕ Івано-Франківськ", в якому просила:визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з проведення конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів щодо визначення переможця конкурсу на виконання послуг з вивезення побутових відходів на території Коломийської територіальної громади, оформлення протоколом від 24.06.2021 за №3 в частині визначення переможцем по Лоту №5 ТОВ «АВЕ Івано-Франківськ» та укладення з ним договору про надання послуг з вивезення побутових відходів на території Коломийської територіальної громади терміном 5 років; визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Коломийської міської ради від 25.06.2021 за №181, в частині введення в дію вищезазначеного рішення комісії з проведення конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

ТОВ "АВЕ Івано-Франківськ" у грудні 2022 року звернулося до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "АВЕ Івано-Франківськ" витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року в ухваленні додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, її оскаржило ТОВ АВЕ Івано-Франківськ, яке із покликанням нанеправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу, та ухвалити нове судове рішення додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів фактичної оплати вказаних послуг не узгоджуються з нормами чинного процесуального законодавства та висновками Верховного Суду.

Позивач та інші учасники справи правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду доказів понесення третьою особою витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн., а саме доказу їх фактичної сплати згідно квитанцій, касових ордерів тощо, на виконання вимог п. 1.4 Додаткової угоди №4.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Отже, законодавець розрізняє судовий збір і витрати, пов`язані з розглядом справи, як такі, що є різними видами судових витрат.

У свою чергу порядок розподілу судових витрат визначений статтею 139 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами другою, третьою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, правила розподілу судових витрат відрізняються залежно від суб`єктного складу осіб, які беруть участь у справі.

При цьому положеннями статті 139 КАС України не передбачено стягнення в порядку розподілу судових витрат сплаченого суб`єктом владних повноважень судового збору у справі.

Порядок відшкодування судових витрат, понесених третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, врегульовано частиною 11 статті 139 КАС України, згідно якої судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Зі змісту наведених норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Даний висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19.

Згідно з матеріалами справи, на підтвердження понесення третьою особою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн., представником надано суду:

- договір про надання правової допомоги за №5/1-ЮО від 22.02.2021, укладений між ТОВ "АВЕ Івано-Франківськ" та адвокатським бюро "Михайла Баннова" в особі керуючого бюро Баннова М.М., який діє на підставі статуту;

- додаткову угоду №4 до договору №5/1-ЮО від 22.02.2021, складену 17.01.2022;

- акт про надані послуги від 21.01.2022 з детальним описом робіт, виконаних адвокатським бюро "Михайла Баннова" по справі №300/8770/21, згідно якого, виконано наступні роботи: ознайомлення та аналіз матеріалів справи; пошук актуальної інформації про сторін; дослідження та аналіз чинного законодавства та судової практики в справах даної категорії; дослідження та аналіз чинного законодавства та судової практики щодо строків звернення до суду з позовом; підготовка правової позиції та консультація Замовника; збір та підготовка доказів; підготовка пояснення щодо позову; роздрукування та формування необхідного пакету документів для подання пояснень щодо позову; надання Замовнику консультації про подальші дії в рамках спору; участь в судових засіданнях та підготовка інших процесуальних документів (в разі необхідності).

Апелянт наголошує на висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 щодо відшкодування судових витрат, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Однак, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно п.1.4 додаткової угоди №4 до договору про надання правової допомоги, визначено, що сплата винагороди здійснюється Замовником у національній валюті України гривні, шляхом внесення/перерахування грошових коштів на банківський рахунок Виконавця після винесення Івано-Франківським окружним адміністративним судом відповідного процесуального рішення у справі (наприклад, ухвали про залишення позову без розгляду, рішення по суті спору тощо), про яку йдеться у п. 1.1 цієї Додаткової угоди.

Рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 ухвалено Івано-Франківським окружним адміністративним судом 14.04.2022. ТОВ АВЕ Івано-Франківськ звідповідною заявою про ухвалення додаткового судового рішення звернулося 26.12.2022, тобто більше як через 8 місяців.

Таким чином, заявником не надано суду доказів понесення третьою особою витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн., а саме доказу їх фактичної сплати згідно квитанцій, касових ордерів тощо, на виконання вимог п. 1.4 Додаткової угоди №4.

Колегія суддів вважає, що нерелевантною в даній ситуації є судова практика згідно якоїсудові витрати відшкодовуються незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено , оскільки порядок сплати адвокатської винагороди в данному випадку конкретизовано додатковою угодою №4 до договору про надання правовоїдопомоги.

Більше того, апеляційний суд звертає увагу на те, щопорядок відшкодування судових витрат, понесених третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, врегульовано частиною 11 статті 139 КАС України, згідно якої судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги

Зміст цієї норми дає підстави для висновку, що право на відшкодування судових витрат, понесених третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, реалізується за правилами розподілу судових витрат, які встановлені для тієї сторони у справі, на боці якої виступала ця третя особа, та залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 травня 2019 року в справі № 821/410/17, від 22 січня 2020 року у справі № 808/2832/17, від 19 жовтня 2021 року у справі 520/13581/2020 та в подальшому підтримана зокрема в постанові від 09 червня 2022 року у справі № 120/832/21-а

Так, у даній справі заявник брав участь у справі, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступав у справі на стороні відповідачів та заперечував проти заявлених позовних вимог.

В даній справі відповідачем є суб`єкт владних повноважень.

Отже, судові витрати, понесені заявником, відшкодовуються у тому ж порядку, у якому відшкодовувались би судові витрати відповідача, тобто в порядку частини 10 статті 139 КАС України, положення якої передбачають відшкодування відповідачу - суб`єкту владних повноважень документально підтверджених витрат, пов`язаних лише із залученням свідків та проведенням судових експертиз, та не встановлюють стягнення в порядку розподілу судових витрат сплаченого суб`єктом владних повноважень судового збору.

Таким чином, за встановлених обставин справи судові витрати не підлягають розподілу, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарга, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕ ІВАНО-ФРАНКІВСЬК" залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року в справі №300/8770/21- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
М. А. Пліш