Справа № 440/3677/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 р. Справа № 440/3677/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, повний текст складено 02.06.22 по справі № 440/3677/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика Будинків"

до Головного управління ДПС у Полтавській області , Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фабрика Будинків" (далі за текстом ТОВ «Фабрика Будинків», позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтаувській області (далі за текстом ГУ ДПС у Полтавській області, перший відповідач, контролюючий орган), Державної податкової служби України (далі за текстом ДПС України, другий відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Полтавській області № 3604546/40932249 від 30.12.2021 про відмову в реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної ТОВ "Фабрика Будинків" № 2 від 30.11.2021;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №2 від 30.11.2021 на суму 991355,51 грн, у тому числі ПДВ - 20% 165225,92 грн, складену та подану на реєстрацію ТОВ "Фабрика Будинків", датою її первинного подання;

- стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову послалося на протиправність та безпідставність оскаржуваного рішення ГУ ДПС у Полтавській області про відмову в реєстрації податкової накладної, оскільки на вимогу контролюючого органу позивачем було надано разом із поясненнями копії всіх необхідних документів, які у повному обсязі розкривають зміст господарської операції між ТОВ "Фабрика Будинків" та його контрагентом ТОВ «Феррострой» та підтверджують обґрунтованість складення податкової накладної № 2 від 30.11.2021.

Відсутність у квитанції про зупинення реєстрації спірної податкової накладної чіткого переліку документів, необхідних для реєстрації призвело в подальшому до позбавлення можливості платника податків виконати належним чином свій обов`язок в частині надання певних документів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі № 440/3677/22 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика Будинків" (ідентифікаційний код 40932249; вул. Першотравнева, 44, офіс 6, м. Кременчук, Полтавська область, 39600) до Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код ВП 44057192; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014), Державної податкової служби України (ідентифікаційний код 43005393; Львівська площа, 8, м. Київ, 04053) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Полтавській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 30 грудня 2021 року №3604546/40932249.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних складену та подану на реєстрацію Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика Будинків" податкову накладну від 30 листопада 2021 року №2 датою її подання на реєстрацію.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика Будинків" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня нуль копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3071,43 грн (три тисячі сімдесят одна гривня сорок три копійки).

Перший відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просив рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі № 440/3677/22 скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на правомірності спірного рішення ГУ ДПС в Полтавській області, оскільки позивачем після зупинення реєстрації податкової накладної № 2 від 30.11.2021 не було надано до контролюючого органу первинних документів, визначених п. 5 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації ПН/ РК в ЄРПН, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2019 № 520 (далі Порядок № 520), зокрема, щодо підтвердження здійснення транспортування будівельних матеріалів (перевізником чи власними транспортними засобами), які необхідні для підтвердження відсутності ознак ризиковості та як наслідок реєстрації вказаної податкової накладної. Крім того, зауважив, що надані позивачем товаро-транспортні накладні не відповідають вимогам п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 в частині відсутності в них визначених вказаною нормою реквізитів (інформації про посаду, прізвище вантажоодержувача).

Посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18, стверджує що дослідження судом тих первинних документів, які не були підставами для прийняття оскаржуваного рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, буде порушенням принципу офіційного з`ясування обставин справи та безпідставним розширенням предмету доказування.

Позовні вимоги в частині зобов`язання ДПС України зареєструвати податкову накладну вважає такими, що взагалі не підлягають задоволенню, оскільки повноваження ДПС України щодо реєстрації податкових накладних є дискреційними, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе такі функції суб`єкта владних повноважень.

Задоволений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу вважає неспівмірним зі складністю даної справи, виконаною адвокатом роботою, часом витраченим ним на надання певних послуг та їх обсягом.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ "Фабрика Будинків" у визначеному законом порядку зареєстроване як юридична особа, як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області (Кременчуцька ДПІ), є платником податку на додану вартість /а.с. 11-12/.

15.02.2021 між ТОВ "Феррострой" (генпідрядник) та ТОВ "Фабрика Будинків" (субпідрядник) укладено договір субпідряду №39 до договору підряду від 01.02.2021 №211, за умовами якого генпідрядник доручив, а субпідрядник зобов`язувався виконати роботи - ремонт побутових та виробничих об`єктів ПрАТ "Полтавський ГЗК" /а.с. 97-101/.

30.11.2021 сторони підписали акт приймання виконаних робіт з поточного ремонту №18-11-21/Ф-Б за листопад 2021 року, яким засвідчили факт надання послуг за договором субпідряду від 15.02.2021 №39 вартістю 460628,39 грн, у т.ч. ПДВ - 76771,40 грн, а також акт приймання виконаних робіт з поточного ремонту №18-11-21/Ф-Б за листопад 2021 року, яким засвідчили факт надання послуг за договором субпідряду від 15.02.2021 №39 вартістю 438434,22 грн, у т.ч. ПДВ - 73072,37 грн /а.с. 91-93/.

Того ж дня, тобто 30.11.2021, позивач склав податкову накладну №2 про надання ТОВ "Феррострой" послуг з поточного ремонту адміністративно-побутових та виробничих об`єктів ПрАТ "Полтавський ГЗК" загальною вартістю 826129,59 грн, у т.ч. ПДВ - 165225,92 грн /а.с. 73 зі звороту/.

15.12.2021 позивач надіслав податкову накладну від 30.11.2021 №2 для реєстрації у ЄРПН та того ж дня отримав квитанцію, у якій його повідомлено про зупинення реєстрації податкової накладної з таких підстав: коди УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 43.39 відсутні в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товари/послуги, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операції /а.с. 74/. Позивачу запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній, для розгляду питання прийняття рішення про її реєстрацію / відмову у реєстрації.

Згідно повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено від 23.12.2021 №1 позивач через Кременчуцьку ДПІ надав податковому органу пояснення разом з копіями документів /а.с. 73, 76-152/.

30.12.2021 Комісією Головного управління ДПС у Полтавській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних прийнято рішення №3604546/40932249 про відмову в реєстрації податкової накладної від 30.11.2021 №2 у ЄРПН з огляду на ненадання платником податків копій розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків /а.с. 72/. Так, у рішенні зазначено, що платник податку не надав копії первинних документів по взаємовідносинах з перевізником (акт наданих послуг, платіжні доручення або банківські виписки) з особового рахунку на перерахування коштів за отримані послуги перевезення) чи копії первинних документів щодо підтвердження права власності/користування транспортними засобами (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) якими здійснювалось транспортування будівельних матеріалів.

Скаргу платника податку на рішення Комісії регіонального рівня залишено без задоволення, про що ДПС України 25.01.2022 прийняте рішення №4104/40932249/2 /а.с. 72 зі звороту/.

Не погоджуючись з рішенням комісії ГУ ДПС в Полтавській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №3604546/40932249 від 30.12.2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання його протиправним та скасування, а також про зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 2 від 30.11.2021 за датою її подання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного рішення про відмову у реєстрації податкової накладної від 30.11.2021 № 2, оскільки першим відповідачем не доведено наявності підстав для застосування до позивача процедури зупинення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, яка передбачена Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165 (далі - Порядок № 1165), враховуючи, що ТОВ «Фабрика Будинків» було надано до контролюючого органу всі документи, які свідчать про реальність проведення господарської операції, за наслідком якої складено податкову накладну.

Дійшовши висновку про наявність підстав для скасування рішення першого відповідача від 30.12.2021 №3604546/40932249, суд, врахувавши норми Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246, вважав, що задоволенню також підлягають позовні вимоги про зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати податкову накладну від 30.11.2021 № 2 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Задовольняючи частково вимоги представника позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, оцінивши обставини цієї справи та надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача з першого відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3071,43 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

За змістом підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) (далі за текстом ПК України) об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до абзацу 1 пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацами першим, другим пункту 201.10 статті 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Функціонування Єдиного реєстру податкових накладних відбувається в автоматизованому режимі за правилами, визначеними Порядком ведення єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246 (далі за текстом Порядок № 1246).

Зокрема, пункт 12 Порядку № 1246 передбачає, що саме в автоматизованому режимі здійснюється перевірка одержаної від платника податків податкової накладної на предмет наявності підстав для зупинення реєстрації.

Згідно з пунктом 201.16 статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що обставини зупинення реєстрації податкових накладних обов`язково підлягають дослідженню, оскільки є юридично значимими та такими, що тягнуть за собою прийняття в подальшому рішення про реєстрацію податкової накладної або відмову в реєстрації на підставі витребуваних документів у платника податку за результатами зупинення реєстрації.

Механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування (далі за текстом ПН/РК) в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі за текстом ЄРПН, Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації ПН/РК в Реєстрі, права та обов`язки їх членів визначено Порядком № 1165.

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

Згідно з приписами пункту 7 Порядку № 1165 у разі встановлення за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування відповідності відображених в них операцій хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Платник податку отримує інформацію щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, через електронний кабінет (пункт 8 Порядку № 1165).

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1165 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 1165 у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

Як вбачається зі змісту отриманої позивачем квитанції від 15.12.2021 № підставою для зупинення реєстрації податкової накладної від 30.11.2021 № 2 в ЄРПН слугувала відсутність кодів УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 43.39 в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товарів/послуг, що на постійній основі постачаються (виготовляються), та їх обсяг постачання дорівнює або перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в податкових накладних для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН. Додатково повідомлено показники «D» = 2.4187%, «Р» = 41785.

Таким чином, підставою для зупинення реєстрації податкової накладної від 30.11.2021 № 2 є її відповідність п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

Критерії ризиковості здійснення операцій визначені у Додатку № 3 до Порядку № 1165.

Відповідно до пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій під таке визначення підпадає відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, поданій для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), у таблиці даних платника податку на додану вартість (далі - платник податку) як товару/послуги, що на постійній основі постачається, та обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній/розрахунку коригування до податкової накладної на збільшення суми податкових зобов`язань, яку/який подано для реєстрації в Реєстрі, дорівнює або перевищує величину залишку, що визначається як різниця між обсягом придбання на митній території України такого/такої товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 1 січня 2017 р. в отриманих податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих у Реєстрі, і митних деклараціях, збільшеного у 1,5 раза, та обсягом постачання відповідного товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 1 січня 2017 р. у Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС.

Аналіз п. 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій свідчить про те, що для того, аби встановити наявність у господарської операції такої ознаки мають існувати визначені цим пунктом передумови, а також для підтвердження відповідності господарської операції вказаному критерію слід навести обґрунтований розрахунок за цим критерієм, якому відповідає платник податку (підпункт 2 пункту 11 Порядку № 1165).

При цьому, зупинення реєстрації ПН/РК за пунктом 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій відбувається у разі одночасного дотримання трьох умов: відсутність товару в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товару, що на постійній основі постачається; обсяг постачання дорівнює або перевищує товарні залишки; переважання в такому залишку (більше 50 відсотків) груп товарів (продукції), визначених ДПС та затверджених відповідним наказом, оприлюдненим на офіційному веб-сайті ДПС.

Таким чином, у разі зупинення реєстрації податкової накладної на підставі пункту 1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій, контролюючий орган має витребувати від платника документи на спростування наявних у органу ДПС сумнівів, пов`язаних з легальністю діяльності юридичної особи, вказавши які саме аспекти належить висвітити платнику податків у своїх поясненнях.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 23.02.2023 у справі №420/9924/20.

Так, з дослідженої колегією суддів копії квитанції від 15.12.2021 № встановлено, що другий відповідач, наводячи показники: «D» = 2.4187%, «Р» = 41785, не надає при цьому розрахунку за критерієм підпункту 2 пункту 11 Порядку № 1165, а також не вказує чіткого переліку документів, які слід подати до контролюючого органу у кожному випадку, що в свою чергу дозволяє дійти висновку про невмотивованість та безпідставність зупинення реєстрації вказаної податкової накладної.

Крім того, відповідно до пункту 12 Порядку № 1165, платник податку має право подати до ДПС таблицю даних платника податку за встановленою формою (додаток 5).

З наведеного слідує, що подання таблиці є правом, а не обов`язком платника ПДВ, а отже неподання останньої, не може тягти для платника негативних наслідків.

Крім того, враховуючи відсутність в матеріалах справи такої таблиці даних ТОВ «Фабрика Будинків», контролюючим органом не доведено її подання взагалі, а тому незрозумілим є спосіб, в який першим відповідачем було встановлено відсутність кодів УКТЗЕД/ДКПП товару/послуг 43.39 в таблиці даних платника податку на додану вартість, як товарів/послуг, що на постійній основі постачаються (виготовляються).

Відповідно до пункту 5 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року № 520 (далі за текстом Порядок № 520), перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

Згідно з вимогами пунктів 9-11 Порядку № 520 письмові пояснення та копії документів, подані платником податку до контролюючого органу відповідно до пункту 4 цього Порядку, розглядає комісія регіонального рівня.

Комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі за формою згідно з додатком до цього Порядку.

Підставами для прийняття комісією регіонального рівня рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі; та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до п. 5 цього Порядку; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що рішення комісії державної податкової служби повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної.

За результатами аналізу наведених норм Верховний Суд у постанові від 18 листопада 2021 року у справі №380/3498/20 зазначив, що чинними нормативно-правовими актами наведено вичерпний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для прийняття рішення про відмову у реєстрації податкових накладних.

При цьому, як підтверджується змістом пункту 5 Порядку № 520, передбачений цим пунктом перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, не є вичерпним. В залежності від виду господарської операції, за наслідками якої подається податкова декларація для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, а також відповідних договірних зобов`язань між суб`єктами господарювання, обсяг документів може бути відмінним.

Крім того, можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної до реєстрації в ЄРПН прямо залежить від чіткого визначення податковим органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків з зазначенням необхідності надання документів за вичерпним переліком відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не довільно, на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 3 листопада 2021 року у справі № 360/2460/20.

Колегія суддів зауважує, що здійснення моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства. Здійснення моніторингу не повинно підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.

Така правова позиція вже неодноразово викладалась Верховним Судом у своїх рішеннях, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18, від 21 травня 2019 року у справі № 0940/1240/18, від 20 серпня 2019 року у справі № 2540/3009/18.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість і вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав їх прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів їх прийняття.

Невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18, від 02 квітня 2019 року у справі № 822/1878/18.

Натомість, у квитанції від 15.12.2021 комісією ГУ ДПС у Полтавській області не відображено сумнівів, пов`язаних з легальністю діяльності юридичної особи, які б вказували на ризиковість платника податку, та вичерпного переліку документів, який необхідно надати, що свідчить про необґрунтованість та невмотивованість такого рішення, оскільки позивач не міг передбачити відсутність яких саме документів може слугувати підставою для відмови в реєстрації податкової накладної від 30.11.2021 № 2.

Колегією суддів установлено, що на виконання вимоги першого відповідача позивачем до контролюючого органу було надіслано повідомлення від 23.12.2021 № 1 щодо податкової накладної від 30.11.2021 №2 разом з поясненнями (на 3-х аркушах) та документи (151 додаток), на підставі яких вона складена, а саме: договір поставки № 43 від 01.08.2018, додаткова угода № 1 від 31.07.2019; договір купівлі-продажу № 30/20 від 11.09.2020; договір поставки № 69-К від 12.11.2020; договір поставки № ПФ-7/21 від 30.12.2020; договір субпідряду № 39 від 15.02.2021 до договору підряду від 01.02.2021 № 211; видаткові накладні: № 13990 від 21.10.2021; № 14386 від 28.10.2021; № 13100 від 08.10.2021; № 12682 від 30.09.2021; № 14196 від 26.10.2021; № 12982 від 06.10.2021; № 12898 від 04.10.2021; № 14329 від 27.10.2021; № 12742 від 01.10.2021; № 13259 від 12.10.2021; № 440 від 02.11.2021; № 12360 від 24.09.2021; № 14728 від 02.11.2021; № 13001 від 06.10.2021; № 14603 від 01.11.2021; № 14489 від 29.10.2021; № 15106 від 08.11.2021; № 15107 від 08.11.2021; № 16034 від 19.11.2021; № 15055 від 05.11.2021; № 15306 від 09.11.2021; № Д від 28.10.2021; № 15731 від 15.11.2021; № 15310 від 09.11.2021; № 15642 від 15.11.2021; № 16146 від 22.11.2021; № 16017 від 18.11.2021; № 29234 від 16.11.2021; № РН-00570 від 26.11.2021; № Д від 02.11.2021; № Д від 03.11.2021; № РН-00512 від 25.10.2021; № 16581 від 29.11.2021; № РН-00514 від 02.11.2021; № 29233 від 16.11.2021; № 29545 від 23.11.2021; акти приймання виконаних робіт з поточного ремонту за листопад 2021 року з відомостями ресурсів №№ 16-11-21/Ф-Б, 17-11-21/Ф-Б, 18-11-21/Ф-Б; товарно-транспортні накладні: № Р12360 від 24.09.2021; № Р12682 від 30.09.2021; № Р12898 від 04.10.2021; № Р13100 від 08.10.2021; № Р12742 від 01.10.2021; № Р13001 від 06.10.2021; № Р15107 від 08.11.2021; № Р14603 від 01.11.2021; № Р15106 від 08.11.2021; № Р14329 від 27.10.2021; № Р15055 від 05.11.2021; № Р14386 від 28.10.2021; № Р12982 від 06.10.2021; № Р13990 від 21.10.2021; № Р14489 від 29.10.2021; № Р14196 від 26.10.2021; № Р14728 від 02.11.2021; № Р16581 від 29.11.2021; № Р15731 від 15.11.2021; № Р16017 від 18.11.2021; № Р16146 від 22.11.2021; № Р15642 від 15.11.2021; № Р15306 від 09.11.2021; № Р15310 від 09.11.2021; № 16133 від 02.11.2021; № 15886 від 28.10.2021; № 512 від 25.10.2021; № 16235 від 03.11.2021; № 514 від 02.11.2021; № 570 від 26.11.2021; № 29233 від 16.11.2021; № 29545 від 23.11.2021; платіжні доручення: № 625 від 29.10.2021; № 659 від 18.11.2021; № 629 від 02.11.2021; № 664 від 07.12.2021; № 672 від 07.12.2021; № 709 від 16.12.2021; № 673 від 07.12.2021; № 658 від 17.11.2021; акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2021 по 23.12.2021 між ТОВ "Фабрика Будинків" та ТОВ "Феррострой"; цивільно-правові договори від 01.11.2021 №№ 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23.

Так, з поданих до контролюючого органу документів, вбачається, що відповідно до умов п. 9.1 вказаного договору субпідряду №39 від 15.02.2021 до договору підряду від 01.02.2021 №211, укладеного між ТОВ "Феррострой" (генпідрядник) та ТОВ "Фабрика Будинків" (субпідрядник), здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами по актах приймання виконаних робіт за формою КБ-2В та довідки КБ-3, складених українською мовою, у письмовому та електронному вигляді в програмному комплексі «Будівельні технології-Кошторис» з додатком до них комплекту документації, у тому числі акту робочої комісії.

Сторони узгодили, що розрахунки за виконані роботи здійснюються в національній валюті генпідрядником субпідряднику за факично виконані об`єми робіт на підставі рахунків з додаванням актів виконаних робіт, які в свою чергу повинні бути узгоджені замовником (п. 4.1 договору).

Відповідно до пунктів 4.3, 4.4 договору оплата здійснюється за фактом виконання робіт шляхом перерахування грошових коштів безготівковим розрахунком на рахунок субпідрядника.

Оплата за виконані роботи проводиться генпідрядником впродовж 30 (тридцяти) банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт сторонами, на підставі виставленого на адресу генпідрядника рахунку, оформленого належним чином, державною мовою.

На виконання умов вищевказаного договору, ТОВ "Фабрика Будинків" здійснило ремонт побутових та виробничих об`єктів ПрАТ "Полтавський ГЗК", що підтверджується актами приймання виконаних робіт з поточного ремонту за листопад 2021 року від 30.11.2021: № 16-11-21/Ф-Б, яким засвідчується факт надання послуг з поточного ремонту будівлі блоку ремонтно-механічних приміщень з гаражем для авто та електронавантажувачів вартістю 438 434,22 грн (ПДВ 73072,37 грн), та відомістю ресурсів до нього; № 17-11-21/Ф-Б про виконання робіт з будівлі блоку ремонтно-механічних приміщень з гаражем для авто та електронавантажувачів вартістю 92 292, 90 грн (ПДВ 15 382,15 грн) та відомістю ресурсів до нього; № 18-11-21/Ф-Б щодо будівництва естакад для огляду та ремонту автомобілів вартістю 460 628,39 грн (ПДВ 76 711,40 грн).

Вказані акти підписані підрядником в особі генерального директора ТОВ «Феррострой» (І.В. Данько), головним інженером підрядника (Ю.В. Александровим) та субпідрядником в особі директора ТОВ «Фабрика Будинків» (О.О. Жевнєрова).

Вважаючи, що у зв`язку з підписанням актів приймання виконаних робіт від 30.11.2021, у позивача виникло податкове зобов`язання згідно з частиною 1 статті 187 ПК України (за правилом першої події), ТОВ «Фабрика Будинків» діючи відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України, сформувало податкову накладну № 2 від 30.11.2021 та подало її на реєстрацію.

Проте, незважаючи на подані документи, першим відповідачем прийнято спірне рішення від від 30 грудня 2021 року №3604546/40932249, у зв`язку з ненаданням платником податку податку копій первинних документів щодо постачання /придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційний описи), у тому числі рахунку-фактури/ інвойси, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних, розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків.

Додатково зазначено про не надання копій первинних документів по взаємовідносинах з перевізником (акт наданих послуг, платіжні доручення або банківські виписки з особового рахунку на перерахування коштів за отримані послуги перевезення) чи копії первинних документів щодо підтвердження права власності/користування транспортними засобами (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) якими здійснювалось транспортування будівельних матеріалів.

Колегія суддів вважає неприйнятним посилання контролюючого органу, як на одну з підстав для винесення спірного рішення про відмову у реєстрації податкової накладної № 2 від 30.11.2021, на ненадання позивачем розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків, оскільки, як зазначено вище, умовами договору субпідряду від 15.02.2021 передбачено, що оплата здійснюється за фактом виконання робіт впродовж 30 банківських днів з моменту підписання акта виконаних робіт, що свідчить про те, що контролюючий орган мав передбачити, що відповідних банківських документів на дату подання податкової накладної на реєстрацію (30.11.2021, в день підписання актів виконаних робіт) в розпорядженні позивача взагалі не було.

Твердження контролюючого органу про ненадання позивачем копій первинних документів по взаємовідносинах з перевізником (акт наданих послуг, платіжні доручення або банківські виписки з особового рахунку на перерахування коштів за отримані послуги перевезення) чи копій первинних документів щодо підтвердження права власності/користування транспортними засобами (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) якими здійснювалось транспортування будівельних матеріалів, колегія суддів не приймає, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з пояснень (а.с. 15), які надавались позивачем до ГУ ДПС у Полтавській області разом з повідомленням від 23.12.2021 № 1, перевезення будівельних матеріалів здійснювалось транспортом ТОВ «Фабрика Будинків», прийнятим в оренду згідно договору оренди від 01.06.2021.

Наведені обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією вказаного договору оренди транспортного засобу від 01.06.2021, укладеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Фабрика Будинків» в особі директора Жевнєрова О.О. (орендар), пунктом 1 якого передбачено, що орендодавець передає у строкове платне користування орендарю, а орендар приймає у строкове платне користування транспортний засіб марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER 2004 року випуску, тип ТЗ загальний вантажний загальний вантажопасажирський, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Передача вказаного транспортного засобу позивачу підтверджується також копією акту приймання передачі автомобіля від 01.06.2021, яким засвідчено отримання ТОВ «Фабрика Будинків» останнього для використання у власній господарській діяльності.

Про наявність у позивача на праві оренди вказаного транспортного засобу свідчить також зміст поданого до контролюючого органу разом з поясненнями опису господарської діяльності підприємства (а.с. 18-19), в якому зазначено, що на балансі ТОВ «Фабрика Будинків» обліковується вантажний автомобіль марки VOLKSWAGEN модель TRANSPORTER 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Недоречним є і посилання у вказаному рішенні про відмову у реєстрації податкової накладної на ненадання позивачем первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів, у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних, оскільки контролюючим органом не підкреслено які саме з наведеного переліку документи слід надати позивачу, хоча сам бланк (форма) передбачає необхідність здійснення таких дій, про що свідчить відповідне позначення (документи, які не надано, підкреслити), що в свою чергу є свідченням неналежної вмотивованості оскаржуваного рішення та призводить до правової невизначеності в частині окреслення, що саме розумілося під наданням платником вказаних документів.

Твердження першого відповідача, викладене в апеляційній скарзі про невідповідінсть наданих позивачем товарно-транспортних накладних вимогам п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, колегія суддів відхиляє, оскільки ані квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної від 15.12.2021, ані рішення про відмову у реєстрації податкової накладної від 30.12.2021 не містить посилань на вказані недоліки як на підставу для ухвалення спірного рішення, зокрема.

Колегія суддів вважає, що у своїй сукупності надані позивачем документи є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію спірної податкової накладної.

З приводу посилання першого відповідача на неможливість дослідження судом тих первинних документів, які не були підставами для прийняття оскаржуваного рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, що на думку останнього буде порушенням принципу офіційного з`ясування обставин справи та безпідставним розширенням предмету доказування, колегія суддів зазначає наступне.

Так, виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Приписи статті 76 КАС України встановлюють, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене колегія суддів зазначає, що право платника довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежене поданням виключно тих доказів, що надавались ним контролюючому органу. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Крім цього, вимоги частини 4 статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, у тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи та, у відповідних випадках, до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 806/434/16, від 18 листопада 2019 року у справі № 815/1088/15, від 31 березня 2020 року у справі № 140/10/19, від 21 травня 2020 року у справі № 560/391/19.

За таких обставин, необхідно надати оцінку усім документам, наданим позивачем до матеріалів справи, у тому числі тим документам, що не були надані до контролюючого органу, однак у своїй сукупності підтверджують реальний характер господарських операцій позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає необгрунтованим посилання першого відповідача на неможливість врахування судом обставин щодо відсутності у розпорядженні контролюючого органу під час прийняття оскаржуваного рішення про відмову у реєстрації податкової накладної документів, які було надано позивачем до суду.

Суд вважає за доцільне наголосити, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання податковим органом вимог обґрунтованості під час прийняття відповідного акту індивідуальної дії свідчитиме належна мотивація його висновку, зокрема зі встановленням обставин, що мають значення для реєстрації ПН/РК, а також за умови посилання на докази, якими такі обставини можуть бути підтверджені, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення.

І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу та не дає змогу суду встановити дійсні підстави та причини, за яких цей орган прийшов саме до таких висновків, надати їм правову оцінку та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність прийнятого рішення.

Суд також звертає увагу на те, що у випадку неконкретизації переліку документів у квитанції про зупинення реєстрації ПН платник податків перебуває у стані правової невизначеності, що позбавляє його можливості надати контролюючому органу необхідний в розумінні суб`єкта владних повноважень пакет документів, а для контролюючого органу, відповідно, створюються передумови для можливого прояву негативної дискреції прийняття рішення про відмову в реєстрації ПН.

Зупинення реєстрації податкової накладної не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також прийняття негативного для платника податків рішення без зазначення конкретних мотивів, дає підстави для висновку про необхідність відновлення порушеного права позивача шляхом скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 819/330/18.

Водночас, позивачем своєчасно, за встановленою формою та в повному обсязі, відповідно до приписів пункту 6 Порядку № 1165, пункту 5 Порядку № 520 і підпунктів 201.16.1., 201.16.2. пункту 201.16. статті 201 ПК України подано до ГУ ДПС у Полтавській області інформацію та документи, які підтверджують здійснення господарської операції та є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію спірної ПН.

Колегія суддів зауважує, що в силу частини 2 статті 2 КАС України будь-які рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

ГУ ДПС у Полтавській області під час розгляду справи не доведено наявності достатніх підстав для зупинення та відмови в реєстрації податкової накладної № 2 від 30.11.2021 в ЄРПН.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що ГУ ДПС у Полтавській області при прийнятті рішення №3604546/40932249 від 30.12.2021 про відмову в реєстрації податкової накладної № 2 від 30.11.2021 діяло необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття такого рішення, не на підставі та не у спосіб, що передбачені ПК України, без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Як установлено пунктами 19, 20 Порядку № 1246 податкова накладна та/або розрахунок коригування, реєстрацію яких зупинено, реєструється у день настання однієї з таких подій: прийняття в установленому порядку та набрання чинності рішенням про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування; набрання рішенням суду законної сили про реєстрацію податкової накладної та/або розрахунку коригування (у разі надходження до ДПС відповідного рішення); неприйняття та/або відсутність реєстрації в установленому порядку рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Внесення відомостей до Реєстру на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, здійснюється з дотриманням вимог цього Порядку. При цьому, вимоги абзацу десятого пункту 12 цього Порядку не застосовуються до податкової накладної та/або розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в установленому порядку.

Датою внесення відомостей до Реєстру вважається день, зазначений в рішенні суду, або день набрання законної сили таким рішенням.

Колегія суддів наголошує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менш, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, умови, за наявності яких контролюючий орган зобов`язаний був зареєструвати спірну податкову накладну, були виконані позивачем, а тому у першого відповідача був лише один вид правомірної поведінки зареєструвати таку накладну. За законом у контролюючого органу не було вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Зважаючи на те, що підставою для відмови в реєстрації спірної податкової накладної слугували обставини, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №2 від 30.11.2021, складену ТОВ «Фабрика Будинків», датою її подання на реєстрацію.

Щодо позовних вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем з першого відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частини 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частини 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в якості доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги від 03.03.2022 №1071441, укладеного між адвокатом Гузь Т.О. та ТОВ «Фабрика Будинків» в особі директора Жевнєрова О.О., розрахунку суми фіксованого гонорару за надання правової допомоги (додаток до договору №1071441 від 03.03.2022), свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 1230, акту наданих послуг за договором про надання правової допомоги №1071441 від 03.03.2022 від 20.05.2022, квитанції від 04.03.2022 №2 на суму 3500,00 грн (а.с. 45-50, 155-156).

Так, відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 03.03.2022 №1071441 адвокат зобов`язується за дорученням клієнта надавати йому юридичні послуги, визначені у п. 2.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що адвокат надає клієнту послуги правового характеру щодо оскарження рішень коміссії ДФС про відмову в реєстрації податкових накладних в судовому порядку.

Сторони узгодили, що розмір гонорару, що належить до сплати адвокату, або надання правової допомоги визначається сторонами обопільно, з урахуванням правил адвокатської етики, і положень Закону України «Про адвокатуру», і закрпілюється у Додатку №1 «Розрахунок суми гонорару за правову допомогу», який є невід`ємною частиною договору (п. 3.1 договору).

Згідно з додатком №1 до договору № 1071441 від 03.03.2022 «Розрахунок суми гонорару за правову допомогу» загальна вартість послуг з надання попередньої правової консультації щодо захисту прав та законних інтересів, аналізу документів (500 грн) складання та направлення до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення №3604546/40932249 від 30.12.2021 про відмову у рестрації податкової накладної № 2 від 30.11.2021 в ЄРПН та представництво інтересів позивача в суді першої інстанції (3000 грн) становить 3500 грн.

Відповідно до акту наданих послуг від 20.05.2022 за договором про надання правової допомоги № 1071441 від 03.03.2022 позивачу надано наступні послуги:

попередню правову консультацію щодо захисту прав та законних інтересів, здійснено аналіз документів;

складено та направлено до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення №3604549/40932249 від 30.12.2021 про відмову у рестрації податкової накладної № 1 від 30.11.2021 в ЄРПН;

складено та направлено до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення №3604546/40932249 від 30.12.2021 про відмову у рестрації податкової накладної № 2 від 30.11.2021 в ЄРПН;

складено та направлено до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення №3604550/40932249 від 30.12.2021 про відмову у рестрації податкової накладної № 3 від 30.11.2021 в ЄРПН від інтересів позивача в суді першої інстанції;

складено та направлено до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення №3604548/40932249 від 30.12.2021 про відмову у рестрації податкової накладної № 4 від 30.11.2021 в ЄРПН;

складено та направлено до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення №3604547/40932249 від 30.12.2021 про відмову у рестрації податкової накладної № 5 від 30.11.2021 в ЄРПН;

складено та направлено до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення №3712207/40932249 від 26.01.2022 про відмову у рестрації податкової накладної № 3 від 13.12.2021 в ЄРПН;

складено та направлено до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправним та скасування рішення №3715343/40932249 від 27.01.2022 про відмову у рестрації податкової накладної № 4 від 12.12.2021 в ЄРПН;

Загальна вартість вказаних послуг становить 21 500 грн.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Так, в наданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву, перший відповідач стверджував про неспівмірність заявленого представником позивача розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи, виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт та їх обсягом.

Зменшуючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу із заявлених 3500 грн до 3071,43 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості такої суми витрат, яка підлягає стягненню за рахунок першого відповідача на користь ТОВ «Фабрика Будинків», при цьому врахував вартість надання адквокатом послуги з попередньої правової консультації щодо захисту прав та законних інтересів, аналізу документів (розрахувавши її шляхом ділення загальної вартості вказаної послуги (500 грн) на 7 (кількість рішень ГУ ДПС в Полтавській області, щодо оскарження яких було надано консультації), а також складання та направлення до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення від 30.12.2021 №3604546/40932249 про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної від 30.11.2021 №2 у розмірі 3000,00 грн.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, позивач надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем адвокату.

Так, як вбачається зі змісту позовної заяви та квитанції від 04.03.2022 №2, загальна вартість наданих юридичних послуг по даній справі складає 3500,00 грн, з яких, як слідує з додатку №1 до договору № 1071441 від 03.03.2022 «Розрахунок суми гонорару за правову допомогу» та акту наданих послуг від 20.05.2022, 500 грн це вартість послуг з надання попередньої правової консультації щодо захисту прав та законних інтересів та аналізу документів, 3000 грн - складання та направлення до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення від 30.12.2021 №3604546/40932249 про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної від 30.11.2021 №2.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у суді, колегія суддів, враховуючи заперечення першого відповідача, дослідивши подані заявником докази, вважає, що вчинення представником позивача таких дій, як надання попередньої правової консультації щодо захисту прав та законних інтересів та аналізу документів, вартість яких представник позивача оцінює у 500 грн, є складовою процесу написання адміністративного позову, а не самостійною послугою з надання правової (правничої) допомоги, а тому вказані витрати не можуть підлягати окремій компенсації за рахунок першого відповідача.

При цьому, слід зауважити, що зі змісту наведених документів слідує, що надання адвокатом попередньої правової консультації та здійснення аналізу документів стосувалося не лише складання та подання даного позову щодо оскарження рішення першого відповідача від 30.12.2021 №3604546/40932249 про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної від 30.11.2021 №2, а ще шести інших рішень контролюючого органу, позовні заяви про скасування яких готувалися адвокатом позивача.

Разом з цим, ціну такої послуги було враховано адвокатом до загальної вартості наданих послуг в межах розгляду даної справи у повному розмірі 500 грн, без врахування шести інших рішень ГУ ДПС у Полтавській області, послуги з судового оскарження яких було надано позивачу.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідної угоди, що відображено в акті наданих послуг від 20.05.2022, слід дійти висновку, що лише послуга зі складання та направлення до Полтавського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення від 30.12.2021 №3604546/40932249 про відмову у реєстрації в ЄРПН податкової накладної від 30.11.2021 №2 (3000 грн) є видом правничої допомоги, яку можливо віднести до складу витрат на правничу допомогу за актом наданих послуг від 20.05.2022, а відтак вимоги представника позивача про розподіл судових витрат, понесених на правничу допомогу слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача суму таких витрат в розмірі 3000 грн, що є співмірною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань першого відповідача з огляду на складність даної справи та обсяг виконаної адвокатом роботи.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга першого відповідача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Положеннями частини 1 статті 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи, що суд першої інстанції невірно визначив розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань першого відповідача, колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 по справі № 440/3677/22 слід змінити в частині розподілу судових витрат, виклавши мотивувальну частину рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в редакції цієї постанови та замінивши в абзаці четвертому резолютивної частини рішення суду першої інстанції суму "3071,43 грн (три тисячі сімдесят одна гривня сорок три копійки)" на суму "3000,00 (три тисячі) грн".

Керуючись ст.ст.132, 134, 139 ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 по справі № 440/3677/22 - змінити в частині розподілу судових витрат, виклавши мотивувальну частину рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу в редакції цієї постанови та замінивши в абзаці четвертому резолютивної частини рішення суду першої інстанції суму "3071,43 грн (три тисячі сімдесят одна гривня сорок три копійки)" на суму "3000,00 (три тисячі) грн".

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова