Справа № 160/2405/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Справа № 160/2405/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №16 від 17.01.2023р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.02.2023р. (згідно відмітки Укрпошта Документи) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу його роботи за Списком №2 періоди роботи з 23.04.1986 по 08.05.1986, з 21.07.1988 по 01.04.1998;

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу його роботи за Списком №2 період проходження строкової військової служби з 21.05.1986 по 24.05.1988;

- зобов`язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення, а саме: з 09.01.2023р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що, 09.01.2023р. він звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком по Списку №2, до якої надав всі необхідні документи, проте, рішенням пенсійного органу №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю пільгового стажу, а також і повідомлено позивача про те, що за доданими документами неможливо зарахувати довідки від 05.03.2002 № 18 та № 19 так як не вбачається право на пільгову пенсію за Списком №1, а саме: не підтверджується робота повний робочий день, що передбачено п.1 ст.114 Закону №2148; період роботи суперечить записам в трудовій книжці, так як є військова служба; відсутні накази про результати проведених атестацій робочих місць на підприємстві, не зазначено конкретно в якому виробництві проходила робота та її характер; також довідки повинні відповідати вимогам Постанови «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 № 637; в довідці з Єдиного державного реєстру зазначено, що державна реєстрація КП «Електротехсервіс» припинена за судовим рішенням у зв`язку з банкрутством та в такому випадку підтвердження стажу роботи, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, проводиться комісіями з питання підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Позивач вважає таке рішення пенсійного органу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до уточнюючої довідки №19 від 05.03.2002 позивач повний робочий день працював у агломераційному, доменному, сталеплавильному виробництві ДМК ім. Дзержинського в якості електромонтера з ремонту електроустаткування з 23 квітня 1986 року по 31 березня 1998 року вибірково 4 роки 01 міс. 16 днів і весь цей період був зайнятий ремонтом електроустаткування у місцях його установки на ділянках діючих виробництв, де основні робітники, які ведуть технологічний процес, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення по списку № 1, що передбачено списком № 1 розділом II, III підрозділом 1, 2 у відповідності до постанови КМУ № 773 від 15.11.1994, атестація проведена, постанова № 58 від 30.11.1994, при цьому, у наведений період позивач вибірково працював на посаді, яка передбачена Списком №1, тоді як інший період позивач працював на посаді, яка передбачена Списком №2; робоче місце позивача протягом періоду з 23.04.1986 по 31.03.1998 було атестоване за Списком № 2 та відповідно до трудової книжки, позивач працював на посадах, які віднесені до Списку № 2, оскільки професія позивача «електромонтер», відноситься до Списку № 2; за даними записів трудової книжки позивача, що додатково підтверджується уточнюючою довідкою № 19 від 05.03.2002 пільговий стаж роботи позивача складає щонайменше 12 років (з урахуванням періоду строкової військової служби); не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник; формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист; як до так і після проходження строкової військової служби позивач працював на посаді «електромонтер з ремонту електроустаткування», яка віднесена до Списку №2, відповідно період строкової служби з 21.05.1986 по 24.05.1988 протиправно відповідачем не зараховано до пільгового стажу роботи позивача за Списком № 2. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду та постанови Верховного Суду.

Ухвалою суду від 14.02.2023р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.45).

10.03.2023р. через систему «Електронний суд», на виконання вимог вказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до наданих позивачем уточнюючих довідок від 05.03.2002 № 18 та № 19 виданої КП "Електротехсервіс" у ОСОБА_1 не вбачається права на пільгову пенсію за Списком № 1, а саме не підтверджується робота повний робочий день, що передбачено п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-ГУ, період роботи суперечить записам в трудовій книжці, так як є військова служба, відсутні накази про результати проведення атестації робочих місць на підприємстві, не зазначено конкретно в якому виробництві проходила робота та її характер. Також довідки не відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 Порядку № 637; довідці з Єдиного державного реєстру зазначено, що державна реєстрація КП "Електротехсервіс" припинена за судовим рішенням у зв`язку з банкрутством та відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17.01.2023 вих. № 616 позивачу було роз`яснено, що підтвердження стажу роботи, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1, проводиться комісіями з питання підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, проте, позивач з відповідною заявою до Головного управління ПФУ не звертався; оскільки, періоди роботи позивача з 23.04.1986 по 08.05.1986, з 21.07.1988 по 01.04.1998 в Дніпродзержинському спеціалізованому управлінні п/о "Укрєлектрочормет" не були враховані до стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, то періоди служби в лавах Радянської Армії з 21.05.1986 по 24.05.1998 також не можуть бути враховані до пільгового стажу (а.с.50-52).

Згідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 17.04.2023р. по 21.04.2023р. включно у щорічній відпустці, рішення у даній адміністративній справі приймається 24.04.2023р.

Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за відсутності учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

09.01.2023р. ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком по Списку №1, до якої надав, зокрема, трудову книжку, дублікат трудової книжки, довідку КП "Електротехсервіс" від 05.03.2002 №19 про підтвердження права на пенсію на пільгових умовах по Списку №1 та наказ №14-к від 22.02.2002р. про підтвердження пільгового стажу роботи позивача по Списку №1, що підтверджується копіями відповідної заяви та розписки-повідомлення, наявними у справі (а.с.56,57).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю пільгового стажу, а також і повідомлено позивача про те, що за доданими документами неможливо зарахувати довідки від 05.03.2002 № 18 та № 19 так як не вбачається право на пільгову пенсію за Списком №1, а саме: не підтверджується робота повний робочий день, що передбачено п.1 ст.114 Закону №2148; період роботи суперечить записам в трудовій книжці, так як є військова служба; відсутні накази про результати проведених атестацій робочих місць на підприємстві, не зазначено конкретно в якому виробництві проходила робота та її характер; також довідки повинні відповідати вимогам Постанови «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.08.1993 № 637; в довідці з Єдиного державного реєстру зазначено, що державна реєстрація КП «Електротехсервіс» припинена за судовим рішенням у зв`язку з банкрутством та в такому випадку підтвердження стажу роботи, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, проводиться комісіями з питання підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі (а.с.35).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право на належне пенсійне забезпечення шляхом визнання такого рішення відповідача протиправними, його скасування та зобов`язання відповідача зарахувати позивачеві до пільгового стажу його роботи за Списком №2 періоди роботи з 23.04.1986 по 08.05.1986, з 21.07.1988 по 01.04.1998; зарахувати позивачеві до пільгового стажу його роботи за Списком №2 період проходження строкової військової служби з 21.05.1986 по 24.05.1988; призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення, а саме: з 09.01.2023р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Згідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Пунктом 3 "Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України за № 383 від 18.11.2005р., передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

При цьому, згідно п.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 Про затвердження порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що чоловіки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, передбачених Списком №1; відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 (за Списком №2) після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, передбачених Списком №2, за умови повного робочого дня на відповідних роботах, але не менше 80% робочого часу, та за результатами атестації робочих місць.

У разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, а у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується відповідними комісіями, створеними при Головних управління Пенсійного фонду України в областях

Так, як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2023р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, до якої надав, зокрема, довідку КП "Електротехсервіс" від 05.03.2002 №19 про підтвердження права на пенсію на пільгових умовах по Списку №1 та наказ №14-к від 22.02.2002р. про підтвердження пільгового стажу роботи позивача по Списку №1, згідно яких стаж роботи позивача на пільгових умовах по Списку №1 становить 04 роки 01 місяць 16 днів, що підтверджується копіями відповідних документів, наявними у справі (а.с.25,26,56,57).

За результатами розгляду наведеної заяви позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових по Списку №1, відповідачем було прийнято оскаржуване рішення №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №1) у зв`язку із відсутністю пільгового стажу (а.с.35).

При цьому, даним рішенням позивача було повідомлено, зокрема, про те, що в довідці з Єдиного державного реєстру зазначено, що державна реєстрація КП «Електротехсервіс» припинена за судовим рішенням у зв`язку з банкрутством та в такому випадку підтвердження стажу роботи, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1, проводиться комісіями з питання підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах (а.с.35).

Разом з тим, зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що він просить суд зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві періоди роботи з 23.04.1986 по 08.05.1986, з 21.07.1988 по 01.04.1998 та період проходження строкової військової служби з 21.05.1986 по 24.05.1988 до пільгового стажу його роботи за Списком №2, а також і зобов`язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення, а саме: з 09.01.2023р.

Статтею 44 Закону №1058 визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Частиною 5 статті 45 Закону №1058 визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) визначено, що заява про, зокрема, призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах:

- довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, видана підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;

- документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

З аналізу наведених норм матеріального права вбачається, що підставою для прийняття рішення про призначення певного виду пенсії є відповідна заява особи, яка звертається за призначенням пенсії, та додані до неї документи, визначені Порядком №22-1 та пенсійний орган приймає рішення в межах поданої заяви.

Так, з матеріалів справи судом було встановлено, що 09.01.2023р. позивач звертався до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах саме по Списку №1, що підтверджується змістом її копії (а.с.57).

Тобто, із наведених встановлених судом обставин, можна дійти висновку, що позивач із заявою встановленої форми саме про призначення йому пенсії за віком згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 (за Списком №2) до пенсійного органу не звертався, таких доказів матеріали справи не містять, а позивачем суду не надано.

Пенсійним органом жодних рішень про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 не приймались, таких доказів матеріали справи не містять.

А відповідно, суд приходить до висновку, що оскільки судом встановлені факти того, що пенсійним фондом не розглядалася заява позивача про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, так як така заява позивачем не подавалась, рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії по Списку №2 не приймалося, тому вимоги позивача про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення №16 від 17.01.2023р. (прийнятого за результатами розгляду заяви позивача про призначення пільгової пенсії по Списку №1), з підстав зазначених у позові, а також і зобов`язання вчинити певні дії саме, що стосуються призначення пільгової пенсії за Списком №2, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, за ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, покладається на кожну сторону, тобто, у даному випадку, на позивача.

Однак, позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність рішення відповідача №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії позивачеві відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням положень чинного пенсійного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, та встановлених судом обставин у справі з приводу того, що пенсійним органом рішення про відмову у призначенні пільгової пенсії за Списком №2 не приймалося.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем рішення №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії позивачеві відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд приходить до висновку, що пенсійний орган, відмовивши позивачеві у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 (за Списком №1), діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом не встановлено порушень прав позивача у рішенні відповідача №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії позивачеві відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (за Списком №1), а тому у задоволенні даних позовних вимог позивачеві слід відмовити.

Виходячи з того, що у адміністративного суду відсутні обґрунтовані правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення відповідача №16 від 17.01.2023р. про відмову у призначенні пенсії позивачеві відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (за Списком №1) (основної вимоги), а, відповідно, і відсутні підстави для задоволення похідних вимог позивача про зобов`язання пенсійного зарахувати позивачеві до пільгового стажу його роботи за Списком №2 періоди роботи з 23.04.1986 по 08.05.1986, з 21.07.1988 по 01.04.1998; зарахувати позивачеві до пільгового стажу його роботи за Списком №2 період проходження строкової військової служби з 21.05.1986 по 24.05.1988; призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення, а саме: з 09.01.2023р., з урахуванням того, що позивач не звертався до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2 та пенсійним органом рішення про відмову у призначенні позивачеві пільгової пенсії за Списком №2 не приймалося.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Отже, з урахуванням того, що у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем за квитанцією № від 03.02.2023р., слід покласти на позивача за нормами ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №16 від 17.01.2023р., зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача згідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва