Справа № 380/2963/23
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2963/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Потабенко В.А. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - відповідач, Перемишлянський ВДВС), у якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 23.01.2023 у виконавчому провадженні ВП № 70535374, що винесена головним державним виконавцем Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кравуцькою Г.М. відносно ОСОБА_1 у розмірі 1700,00 грн. за невиконання судового рішення відповідно до виконавчого листа № 449/1503/21 від 12.12.2022.

В обґрунтування позову зазначено, що державним виконавцем накладено на позивача штраф у розмірі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду. Зокрема, рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.05.2022 у справі № 449/1503/21 встановлено ОСОБА_2 такий спосіб участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 : починаючи з 11 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі (першу та третю суботу та неділю кожного місяця), або будь-які інші чотири попередньо узгоджені дні в місяць; - щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 8 січня та другого дня Великодніх свят; - щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 5 серпня по 20 год.00 хв. 19 серпня або будь-які інші попередньо узгоджені 15 днів у році; - у випадку хвороби дитини надати право відвідати дитину по місцю її проживання/перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю час. Позивач стверджує, що при накладенні штрафу державним виконавцем порушено процедуру прийняття постанови від 23.01.2023 ВП № 70535374, зокрема ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині несвоєчасного надіслання документів боржнику. Також при складанні акта державного виконавця від 21.01.2023, що передував прийняттю оскаржуваної постанови, державним виконавцем не було враховано, що кількість понятих під час вчинення виконавчих дій не може бути меншою, ніж 2 особи. Крім того, не було з`ясовано і не проведено оцінку причин нібито невиконання ОСОБА_1 рішення суду. Зокрема, того, що дитина ОСОБА_3 перебуває за межами України. Така обставина є поважною підставою для невиконання боржником судового рішення. Позивач також вважає, що вчинила всі дії на виконання рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.05.2022 у справі № 449/1503/21. Наголошує, що перебування дитини закордоном зумовлене її безпекою, піклуванням про її здоров`я та небажанням спілкуватись з батьком. Одночасно, в своїй позовній заяві позивач вказує на те, що забезпечила батьку можливість спілкування з дитиною в порядку, визначеному рішенням суду, шляхом повідомлення про місце знаходження дитини закордоном. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з батьком ОСОБА_1 не чинила, не чинить та не буде чинити у майбутньому. За таких обставин вважає постанову про накладення на неї штрафу в розмірі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду протиправною та просить її скасувати.

Ухвалою від 21.02.2023 суддя відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов (вх. № 13802 від 28.02.2023), у якому зазначив таке. На виконанні у головного державного виконавця Перемишлянського ВДВС Кривуцької Г.М. перебуває виконавче провадження ВП № 70535374 з примусового виконання виконавчого листа №449/1503/21 від 12.12.2022 Перемишлянського районного суду Львівської області про визначення ОСОБА_2 такого способу участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 :

починаючи з 11 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі (першу та третю суботу та неділю кожного місяця), або будь-які інші чотири попередньо узгоджені дні в місяць;

щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 18 год.00 хв. 8 січня та другого дня Великодніх свят;

щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 5 серпня по 20 год. 00 хв. 19 серпня або будь-які інші попередньо узгоджені 15 днів у році;

у випадку хвороби дитини надати право відвідувати дитину по місцю її проживання/перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю час. Керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» 13.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження. 13.12.2022 направлено сторонам зобов`язальний лист та попереджено боржника про відповідальність за невиконання рішення суду. 15.12.2022 боржник ОСОБА_1 звернулась до суду, що видав виконавчий документ, з заявою про відстрочку виконання рішення. 16.12.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій, так як боржником ОСОБА_1 представлено заяву про те, що малолітня дитина ОСОБА_3 перебуває за кордоном. 28.12.2022 Перемишлянським районним судом Львівської області відмовлено ОСОБА_1 у відстрочці виконання рішення суду. 30.12.2022 державним виконавцем направлено сторонам зобов`язальний лист та призначено виконання рішення суду на 08.01.2023 у відповідності до вимог виконавчого документа. 02.01.2023 винесено постанову про залучення представників органу опіки та піклування для участі у виконавчому провадженні. 03.01.2023 боржником ОСОБА_1 представлено заяву-клопотання про перенесення примусового виконання рішення суду з 08.01.2023 на пізніший строк, так як вона взяла офіційну відпустку на службі та зобов`язалась самостійно привести доньку в Україну та виконати рішення суду. 05.01.2023 державним виконавцем було враховано таке клопотання боржника та відкладено проведення виконавчих дій на 10 робочих днів. 16.01.2023 надійшла заява від боржника про те, що боржником рішення суду виконано. Керуючись ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки як батько, так і мати малолітньої дитини перебувають на території України, 17.01.2023 направлено боржнику вимогу виконавця щодо надання пояснення та інформації: в якій країні перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 ?; під опікою кого за кордоном перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 та на якій підставі?; чи перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 на консульському обліку або зареєстрована біженцем особою, яка опікується дитиною?; в якому закладі за кордоном малолітня дитина ОСОБА_3 отримує медичну допомогу?; контактні телефони особи, що опікується дитиною на законних підставах. Так як боржником рішення суду не виконано та не надано жодних підтверджуючись документів про фактичне місце перебування дитини, 17.01.2023 державним виконавцем направлено сторонам зобов`язальний лист та призначено виконання рішення суду на 21.01.2023. 21.01.2023 при виїзді за адресою АДРЕСА_1 , встановлено, що боржником ОСОБА_1 рішення суду не виконано, місце знаходження малолітньої дитини ОСОБА_3 невідоме, будь яких уточнюючих прояснень боржником не надано, про що складено акт державного виконавця. 23.01.2023 керуючись ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 1700,00 грн, копію якої відповідно до вимог Закону направлено боржнику. Крім того, 23.01.2023 Першим слідчим відділом ДБР, розташованим у м. Львові, у відповідності до вимог ст. 214 КПК України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України. Згідно листа від 31.01.2023 після проведеної перевірки орган опіки та піклування виконавчого комітету Перемишлянської міської ради не зміг надати інформацію щодо перебування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в безпечних для її життя та здоров`я умовах. На даний час рішення суду боржником не виконано, місце знаходження боржника невідоме, місце знаходження малолітньої дитини невідоме, державним виконавцем направлено подання в правоохоронні органи про внесення даних до ЄРДР відносно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ознаками злочину, передбаченого ст. 382 КК України. За таких обставин відповідач вважає спірну постанову такою, що не підлягає скасуванню. Просив у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Протокольною ухвалою від 01.03.2023 суд залучив до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

03.04.2023 суд задовольнив клопотання представника позивача про участь позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судових засіданнях позивача та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити.

В судових засіданнях представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову.

В судових засіданнях представник третьої особи проти задоволення позову заперечила, просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що ОСОБА_2 визначено такий спосіб участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 : починаючи з 11 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі (першу та третю суботу та неділю кожного місяця), або будь-які інші чотири попередньо узгоджені дні в місяць; - щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 8 січня та другого дня Великодніх свят; - щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 5 серпня по 20 год.00 хв. 19 серпня або будь-які інші попередньо узгоджені 15 днів у році; - у випадку хвороби дитини надати право відвідати дитину по місцю її проживання/перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю час. Водночас, у жовтні 2022 року ні за адресою проживання дитини в АДРЕСА_2 , ні за місцем реєстрації в с. малі Ланки Перемишлянського району Львівської області, ні за місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 , дитини не було. Колишня теща ОСОБА_2 - ОСОБА_8 - повідомила про те, що ОСОБА_3 не проживає там, мама ( ОСОБА_1 ) зняла її з реєстрації та проживає з дитиною за іншою адресою разом зі своїм новим чоловіком. В подальшому ОСОБА_2 дізнався, що його донька перетнула незаконно кордон, без супроводу законного представника, та навчається на сімейні формі навчання. Свої дії ОСОБА_1 про перетин малолітньою донькою ОСОБА_3 кордону без батьків пояснювала тим, що вивезла дитину на лікування, хоча ніяких офіційних підтверджуючих документів не надала, а згодом змінила свої пояснення і почала стверджувати, що хотіла уберегти доньку від війни, хоча попередні 10 місяців, коли почалась повномасштабна війна та була реальна небезпека, ОСОБА_1 не думала про доньку і її безпеку. А відправила її закордон лише після прийняття рішення Львівським апеляційним судом про залишення рішення Перемишлянського районного суду без змін. Крім того, представник третьої особи зазначила, що 28.12.2022 у Перемишлянському районному суді Львівської області відбувся розгляд заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду у справі № 449/1503/21, за наслідками якого суд у задоволенні заяви відмовив. На даний час місцеперебування дитини невідомо. Позивач стверджує, що ОСОБА_3 перебуває в Грузії, АДРЕСА_3 , але згідно закордонного паспорта дитини є лише відмітка про перетин кордону з Руспублікою Польща . ОСОБА_1 не надала ніяких підтверджуючих документів про взяття дитини на консульський облік, про медичний заклад, де лікується дитина, умови її проживання, контакти лікуючого лікаря, страховий поліс дитини тощо. 03.01.2023 ОСОБА_1 звернулась з клопотанням у виконавчу службу, де попросила перенести примусове виконання, бо змушена повернути дитину на територію України для виконання рішення суду, але в поставленні терміни не виконала рішення суду. В подальшому ОСОБА_1 стверджувала, що доньки в Україні немає. З наведеного може стверджувати, що позивач ухиляється від виконання рішення суду та штраф накладений на неї правомірно, оскільки побачення з дитиною не відбувались з час набрання рішенням суду законної сили. Також представник третьої особи зазначила, що позивач звільнилась з посади старшого інспектора ювенальної превенції Перемишлянського РУП №2 та виїхала закордон.

Протокольною ухвалою суду від 21.04.2023 суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

За правилами ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд заслухав пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області 24.05.2022 у справі № 449/1503/21 (далі - рішення суду) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Бібрської міської ради, про визначення порядку та способів участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дитиною залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), третя особа орган опіки та піклування Бібрської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способів участі у спілкуванні та вихованні дитини задоволено частково. Визначено ОСОБА_2 такий спосіб участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 : починаючи з 11 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі (першу та третю суботу та неділю кожного місяця), або будь-які інші чотири попередньо узгоджені дні в місяць; - щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 8 січня та другого дня Великодніх свят; - щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 5 серпня по 20 год.00 хв. 19 серпня або будь-які інші попередньо узгоджені 15 днів у році; - у випадку хвороби дитини надати право відвідати дитину по місцю її проживання/перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю час.

Постановою Львівського апеляційного суду від 06.10.2022 року у справі № 449/1503/21 рішення Перемишлянського районного суду Львівської області 24.05.2022 залишено без змін.

На підставі відповідної заяви стягувача від 12.12.2022, начальником Перемишлянського ВДВС Кавуном Б.М. відповідно до вимог ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» 13.12.2022 прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження, про що винесено відповідну постанову ВП № 70535374.

При винесенні вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження Перемишлянського ВДВС Кавуном Б.М. 13.12.2022 також винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

14.12.2022 ОСОБА_1 отримано копії всіх вищезазначених постанов та вимогу державного виконавця про виконання рішення суду, про що свідчить її власноручний підпис на вимозі.

15.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до начальника Перемишлянського ВДВС з листом, в якому повідомила, що її донька ОСОБА_3 перебуває на лікуванні закордоном. Крім того, зазначила, що в рішенні суду не зазначено конкретного місця, де має відбуватись побачення ОСОБА_2 з донькою.

Того ж дня ОСОБА_1 подала до Перемишлянського районного суду Львівської області заяву про відстрочку виконання рішення суду.

16.12.2022 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. прийняла постанову ВП № 70535374 про відкладення проведення виконавчих дій до 29.12.2022.

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного службою у справах дітей Бібрської міської ради 21.12.2022 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 не проживає.

28.12.2022 Перемишлянським районним судом Львівської області у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення у справі №449/1503/21 про визначення порядку та способів участі у вихованні та спілкуванні із малолітньою дитиною ОСОБА_3 відмовлено.

30.12.2022 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. скерувала ОСОБА_1 вимогу забезпечити ОСОБА_2 побачення з дитиною 08.01.2023 об 11:00 год., яку позивач отримала 30.12.2022.

02.01.2023 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. прийняла постанову ВП № 70535374 про залучення представників органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій.

03.01.2023 позивачем до Перемишлянського ВДВС подано клопотання про відкладення виконавчих дій.

05.01.2023 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. прийняла постанову ВП № 70535374 про відкладення проведення виконавчих дій до 18.01.2023.

17.01.2023 начальником Перемишлянського ВДВС Кавунок Б.М. прийнято постанову ВП № 70535374 про проведення виконавчих дій згідно виконавчого документа.

18.01.2023 ОСОБА_1 до Перемишлянського ВДВС подано заяву про відкладення проведення виконавчих дій.

17.01.2023 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. скерувала ОСОБА_1 вимогу № 25.10-13/314 забезпечити ОСОБА_2 побачення з дитиною 21.01.2023 об 11:00 год., яку позивач отримала 21.03.2023.

Із заяви ОСОБА_1 від 23.01.2023, адресованої головному державному виконавцю Перемишлянського ВДВС Кривуцькій Г.М., випливає, що боржник забезпечила ОСОБА_2 побачення із малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.01.2023 об 11:00 год. згідно виконавчого листа № 449/1503/21 від 12.12.2022 Перемишлянського районного суду Львівської області. Дане рішення суду вона виконала. 17.01.2023 о 08:35 год. в АДРЕСА_4 нею ОСОБА_2 було надано адресу перебування нашої спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відео про отримання адреси додається на СD- диску. 21.01.2023 об 11:00 год. донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чекала батька за адресою: АДРЕСА_5 . Крім того, 23.01.2023 о 08:37 год. в АДРЕСА_4 нею було надано контактний номер телефону viber НОМЕР_1 вітчима ОСОБА_4 для спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також 17.01.2023 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. скерувала ОСОБА_1 вимогу № 25.10-13/310 про надання інформації щодо того, в якій країні перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 ; під опікою кого за кордоном перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 та на якій підставі; чи перебуває малолітня дитина ОСОБА_3 на консульському обліку або зареєстрована біженцем особою, яка опікується дитиною; в якому закладі за кордоном малолітня дитина ОСОБА_3 отримує медичну допомогу; контактні телефони особи, що опікується дитиною на законних підставах.

Із заяви ОСОБА_1 від 23.01.2023, адресованої головному державному виконавцю Перемишлянського ВДВС Кривуцькій Г.М., випливає, що її малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на даний час в Грузії, за адресою: АДРЕСА_6. Згідно її нотаріально завіреної заяви від 02.01.2023, дитиною опікується її вітчим - ОСОБА_4 , його контактний номер телефону viber НОМЕР_1 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на консульському обліку не перебуває, а також не зареєстрована як біженка, оскільки на даний час на відпочинку, який матеріально забезпечує ОСОБА_1 . На даний малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здорова, тому їй не потрібна медична допомога. Однак, згідно витягу HELSI з 18.10.2022, вона хворіла пієлонефритом, зараз оздоровлюється, дотримується усних рекомендацій лікарів (дієта, часте пиття води, недопущення переохолодження, загартовування імунітету та інше).

Як слідує з акта державного виконавця від 21.01.2023, при примусовому виконанні виконавчого листа у справі № 449/1503/21, виданого 12.12.2022 Перемишлянським районним судом Львівської області про встановлення ОСОБА_2 такий спосіб участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 : починаючи з 11 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі (першу та третю суботу та неділю кожного місяця), або будь-які інші чотири попередньо узгоджені дні в місяць; - щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 8 січня та другого дня Великодніх свят; - щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 5 серпня по 20 год.00 хв. 19 серпня або будь-які інші попередньо узгоджені 15 днів у році; - у випадку хвороби дитини надати право відвідати дитину по місцю її проживання/перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю час, встановлено, що при виїзді за адресою: АДРЕСА_1 боржником ОСОБА_1 рішення суду не виконано, малолітньої доньки ОСОБА_3 не представлено батькові ОСОБА_2 .. Учасників виконавчого провадження на територію будинковолодіння не допущено.

23.01.2023 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. прийняла постанову ВП № 70535374 про накладення штрафу, якою наклала на боржника ОСОБА_1 штраф за невиконання рішення суду в розмірі 1700,00 грн.

Крім того, 23.01.2023 головний державний виконавець Перемишлянського ВДВС Кривуцька Г.М. скерувала ОСОБА_1 вимогу № 25.10-13/532 забезпечити ОСОБА_2 побачення з дитиною 04.02.2023 об 11:00 год., яку позивач отримала 03.02.2023.

З листа виконавчого комітету Перемишлянської міської ради Львівської області № 03-16/01-СД/169 від 31.01.2023 видно, що батьків дитини ОСОБА_3 було запрошено до Перемишлянської міської ради Львівської області та отримано письмові пояснення, з яких неможливо з`ясувати місцезнаходження дитини, на підставі яких документів ОСОБА_3 перетнула кордон, хто на даний час є законним представником дитини та чи отримує дитина належну медичну допомогу.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернулась із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 ст. 1291 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 641 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 10.09.2019 по справі № 0840/3476/18, від 19.09.2019 по справі № 686/22631/17 та від 07.11.2019 по справі № 420/70/19 та відповідно до ч. 5 с. 242 КАС України, підлягають врахуванню судом при розгляді цієї справи.

При вирішенні цієї справи суд перевіряє дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови на підставі наданих позивачем доказів.

При цьому, державний виконавець повинен був встановити наявність поважних причин неможливості виконання рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.05.2022 у справі № 449/1503/21 та, відповідно, наявність причин для відкладення виконавчих дій.

Так, суд з матеріалів справи встановив, що малолітня дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишила територію України 13.11.2022 о 20:02:23 год. через пункт перетину державного кордону «Грушів», що підтверджується як поясненнями самого позивача, копією паспорта для виїзду закордон ОСОБА_3 з відміткою про перетин кордону в напрямку виїзду з України, відповіддю Державної прикордонної служби України № 91/Т-11764-17380 від 19.12.2022.

В своїй позовній заяві та поясненнях, даних в судових засіданнях, позивач неодноразово зазначала, що виїзд її малолітньої доньки закордон зумовлений збройною агресією рф та необхідністю лікування ОСОБА_3 закордоном.

Суд поділяє прагнення матері до забезпечення належного стану безпеки та здоров`я своєї дитини та погоджується з доводами позивача про необхідність забезпечити дитині її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Однак, суд вважає, що позивачем дії щодо вивезення ОСОБА_3 закордон зумовлені не її безпекою і піклуванням про здоров`я, а небажанням виконувати рішення суду про участь батька у вихованні дитини в зв`язку з неприязними стосунками з колишнім чоловіком, які переважають над інтересами дитини.

Так, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2263-IX від 22.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2500-IX від 15.08.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України № 2738-IX від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-IX, продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стан" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

В той же ж час суд зазначає, що на території західних регіонів України, де проживала ОСОБА_3 , активні бойові дії з 24.02.2022 по 28.04.2023 не велись.

З матеріалів справи, а саме письмових пояснень представника позивача від 11.04.2023 вх. № 7261ел, вбачається, що позивач лише 09.04.2023 звернулася до Управління Верховного комісару у справах біженців в Грузії, м. Тбілісі, 0160, просп. Казбегі, на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_3 з електронним клопотанням про призначення та доньці ОСОБА_3 дату та годину прийому із метою надання міжнародного захисту від незаконних переслідувань та підтвердження їхнього місця тимчасового перебування за адресою: АДРЕСА_6.

При цьому позивач покликається на постанову Уряду Грузії № 81 від 24.02.2023 «Про внесення змін до Постанови Уряду Грузії № 255 від 05.06.2015 «Про затвердження переліку громадяни яких можуть в`їжджати до Грузії без віз», якою продовжено термін безвізового перебування для громадян України. Зазначає, що згідно з внесеними змінами громадяни України мають право в`їжджати перебувати на території Грузії без візи протягом повного періоду в 2 роки.

Водночас, станом на 10.04.2023 будь-які офіційні письмові докази перебування ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_3 у республіці Грузія відсутні.

Як стверджує представник позивача в своїх поясненнях, ОСОБА_1 вжила заходів для отримання таких доказів на вимогу суду.

Таким чином, позивачем жодним чином не підтверджено існування необхідності виїзду ОСОБА_3 закордон з мотивів безпеки, побоювання за її життя та здоров`я в зв`язку з збройною агресією рф.

Крім того, з матеріалів справи вбачається що станом на 10.04.2023 офіційні відомості про медичний заклад, в якому лікується або проходить реабілітацію малолітня дитина ОСОБА_3 за кордоном, відсутні, оскільки дитина лікується під наглядом матері ОСОБА_1 амбулаторно. Станом на 10.04.2023 виписки з медичного закладу України, який направив малолітню дитину ОСОБА_3 закордон відсутні з тих підстав, що сімейний лікар малолітньої ОСОБА_3 надавав такі рекомендації для її лікування та реабілітації в усній формі мамі ОСОБА_1 та відмовився надати письмові рекомендації, коли дізнався, що між батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 наявний спір у суді щодо участі у вихованні дитини.

Таким чином, позивачем жодним чином не підтверджено існування необхідності виїзду ОСОБА_3 закордон з метою лікування.

Судом не береться до уваги твердження позивача про те, що вона повідомила ОСОБА_2 місце перебування дитини ОСОБА_3 , а, отже, таким чином, забезпечила його право та можливість взяти участь у вихованні доньки згідно порядку, встановленого рішенням суду. Як суд вже наголошував вище, позивачем не надано жодних доказів про те, де саме перебуває ОСОБА_3 . Водночас, лист від 09.04.2023, з яким позивач звернулася до Управління Верховного комісару у справах біженців в Грузії, м. Тбілісі, 0160, просп. Казбегі, подано позивачем не особисто, а на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто не є достовірним доказом підтвердження місця тимчасового перебування за адресою: АДРЕСА_6.

Позивач та її представник неодноразово стверджували, що рішення суду виконано, батькові забезпечено участь у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 шляхом повідомлення адреси, за якою дитина перебуває.

Водночас, суд зазначає, що рішення Перемишлянського районного суду від 24.05.2022 у справі № 449/1503/21 не є таким, що підлягає одноразовому виконанню. Зі змісту його резолютивної частини можна дійти висновку про необхідність постійного вчинення боржником певних дій, спрямованих на виконання рішення суду, а саме: починаючи з 11 год. 00 хв. суботи по 18 год. 00 хв. неділі (першу та третю суботу та неділю кожного місяця), або будь-які інші чотири попередньо узгоджені дні в місяць; - щорічно у дні релігійних свят з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 8 січня та другого дня Великодніх свят; - щорічно в літній період з 10 год. 00 хв. 5 серпня по 20 год.00 хв. 19 серпня або будь-які інші попередньо узгоджені 15 днів у році; - у випадку хвороби дитини надати право відвідати дитину по місцю її проживання/перебування тривалістю не менше години в день в узгоджений з матір`ю час.

Таким чином, неможливо говорити про виконання ОСОБА_1 рішення суду.

Щодо небажання ОСОБА_3 спілкуватись з своїм батьком, то суд зазначає, що дослідження цього питання виходить за межі його повноважень при вирішенні даної справи.

При цьому суд наголошує, що ОСОБА_1 є боржником згідно рішення суду від 24.05.2022 № 449/1503/21, та відповідно до ст. 124 Конституції України зобов`язана його виконувати. А систематичний та тривалий психологічний вплив на ОСОБА_3 , у зв`язку з яким у свідомість дитини транслюється негативна інформація про батька, не сприяє виконанню рішення суду.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача та третьої особи про те, що обставини, на які покликається позивач, не можуть бути визнані достатніми, обґрунтованими та поважними для невиконання боржником судового рішення.

Суд враховує також, що вимогами державного виконавця неодноразово належним чином повідомлено позивачку про необхідність виконання судового рішення.

Однак, позивачкою такого виконання не забезпечено.

Судом також враховано факт внесення 23.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України, а саме: факт незаконного перетину кордону дитини ОСОБА_3 , без супроводу матері ОСОБА_1 .

Крім того, суд критично оцінює доводи позивачки про перевищення державним виконавцем своїх повноважень. Суд зазначає, що з огляду на приписи ч. 2 ст. 641 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. Таким чином, визначення місця виконання судового рішення у випадку його невстановлення судом, належить саме до компетенції державного виконавця.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин має місце невиконання позивачкою без поважних на те причин рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 24.05.2022 у справі № 4491503/21, яке набрало законної сили 11.10.2022.

Суд також вказує, що згідно особистих пояснень ОСОБА_1 , даних нею в судових засіданнях, та її паспорта для виїзду закордон, така перетнула кордон України 11.02.2023 та на даний час перебуває за межами України, що свідчить про відсутність у неї намірів виконувати рішення суду.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відтак, позовні вимоги в частині скасування постанови про накладення штрафу ВП № 70535374 від 23.01.2023 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення КАС України відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення були дотримані в повній мірі.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, закріпленому в ст. 2 КАС України, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 287, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 287 КАС України подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.04.2023.

Суддя Потабенко В.А.