Справа № 440/6054/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

27 квітня 2023 року

м. Київ

справа №440/6054/21

адміністративне провадження №К/990/13022/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю.,

перевіривши касаційну скаргу Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі за позовом керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Полтави до Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "ПРІМУМ АКТИВ", Управління з питань містобудування та архітектури, про визнання протиправними та скасування окремих положень рішення.

У С Т А Н О В И В:

До Верховного Суду 12.04.2023 надійшла касаційна скарга Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Спірні правовідносини в цій справі виникли у зв`язку із прийняттям рішення Полтавської міської ради від 19.03.2021 «Про розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Полтава» в частині надання дозволу товариству з обмеженою відповідальністю «ПРІМУМ АКТИВ» на розміщення стаціонарної тимчасової споруди - торгівельного павільйону для здійснення підприємницької діяльності на земельній ділянці площею 44 кв.м. з кадастровим номером :14:006:0169 по вул. Симона Петлюри, 45 у м. Полтаві, продовження дії особистого строкового земельного сервітуту та паспорту прив`язки на вказану тимчасову споруду.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Таким чином, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазнає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).

Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 04.05.2020 у справі № 2040/6175/18, від 17.12.2019 у справі № 520/9231/18, від 12.06.2018 у справі № 905/1552/16, відповідно до якої правові підстави для користування земельною ділянкою не входять до обсягу тих питань, котрі підлягають дослідженню владним суб`єктом при розгляді матеріалів звернення зацікавленої особи з приводу погодження намірів розташування тимчасової споруди та видачі паспорту прив`язки тимчасової споруди.

Однак Суд вважає необґрунтованими такі доводи касаційної скарги з огляду на те, що такі висновки стосувалися безпідставності відмови в наданні паспорта прив`язки тимчасової споруди у зв`язку з відсутністю документа на право власності чи користування земельної ділянки, однак у справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли щодо продовження строку дії паспорта прив`язки тимчасової споруди за фактичної відсутності такого паспорта.

Суди першої та апеляційної інстанції не ставили в залежність відсутність права на користування земельної ділянки та продовження дії паспорта прив`язки тимчасової споруди. Задовольняючи позовні вимоги прокурора, суди виходили з того, що паспорт прив`язки ТС «Стаціонарна тимчасова споруда - торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 » не видавався, а тому відсутні правові підстави для продовження дії паспорту прив`язки стаціонарної тимчасової споруди, якого (паспорту прив`язки ТС) фактично не існує та який ніколи не оформлявся.

При цьому в касаційній скарзі скаржник не заперечує та не спростовує відсутність паспорта прив`язки ТС «Стаціонарна тимчасова споруда - торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 », термін дії якого Полтавська міська рада продовжила оскаржуваним рішенням від 19.03.2021.

З цих же підстав Суд вважає нерелевантними посилання скаржника на правові висновки, викладені в постановах від 04.09.2019 у справі № 357/13244/16-а, від 16.01.2020 у справі № 712/5885/17, відповідно до яких продовження дії паспорту не передбачає перевірку відповідності намірів щодо місця розташування тимчасової споруди комплексній схемі розміщення тимчасової споруди, оскільки відповідно до пунктів 2.4-2.5 Порядку така перевірка здійснюється на стадії надання паспорта, а не продовження його дії.

Також безпідставним є посилання скаржника на висновки Верховного Суду в постанові від 08.04.2021 у справі № 540/872/19, оскільки такі висновки сформовані за інших обставин у справі, а саме суб`єкт владних повноважень вчинив бездіяльність щодо розгляду заяви про продовження строку дії паспорту прив`язки.

Стосовно відсутності підстав для продовження дії особистого строкового земельного сервітуту суди першої та апеляційної інстанції встановили, що право користування (сервітуту) земельною ділянкою з кадастровим номером :14:006:0169 на підставі договору особистого строкового земельного сервітуту від 22.06.2018 не було зареєстровано у встановленому Законом порядку, а тому право користування (сервітуту) на підставі вказаного договору від 22.06.2018 у ТОВ «ПРІМУМ АКТИВ» не виникло. При цьому на час прийняття оскаржуваного рішення від 19.03.2021 строк дії договору особистого строкового земельного сервітуту від 22.06.2018 року вже закінчився (15.09.2018 року) та не був продовженим.

Скаржник посилається на висновки Верховного Суду у справах № 911/541/20, № 905/3280/16, № 917/133/17, № 904/144/20, відповідно до яких необхідність встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли особа не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Проте Суд відхиляє такі посилання касаційної скарги, оскільки вони мають загальний характер, а висновки в зазначених справах були сформовані щодо господарських правовідносин та жодним чином не спростовують висновків судів попередніх інстанції у справі, що розглядається.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду у справах № 922/2060/20, № 925/1370/20, № 922/1646/20, № 922/3463/19 Суд не бере до уваги з огляду на те, що такі висновки були викладені в справах щодо стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою та не містять висновків, які є релевантними до справи № 440/6054/21.

Враховуючи, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за правилами загального позовного провадження, скаржнику слід уточнити підстави касаційного оскарження, передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду сума судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021рік» станом на 01 січня 2021 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2270,00 грн.

Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, становить 4540,00 грн (200% від 2270,00 грн).

Скаржником не надано доказу сплати судового збору у зв`язку із чим вказаний недолік підлягає усуненню.

Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Отже, касаційну скаргу Полтавської міської ради слід залишити без руху та встановити десятиденний строк для усунення її недоліків з дня вручення копії цієї ухвали шляхом зазначення обґрунтувань підстав касаційного оскарження відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України; подання документа про сплату судового збору.

Керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Залишити без руху касаційну скаргу Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі за позовом керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі територіальної громади міста Полтави до Полтавської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "ПРІМУМ АКТИВ", Управління з питань містобудування та архітектури, про визнання протиправними та скасування окремих положень рішення.

2. Надати Полтавській міській раді десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначено в мотивувальній частині ухвали.

3. Надіслати Полтавській міській раді копію ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя А.Ю. Бучик