Справа № 260/2848/22
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 квітня 2023 року м. Ужгород№ 260/2848/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засіданння Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Роман М.С. ,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2-а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Прокуратури Закарпатської області, у якій просить стягнути з Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в період з 20.04.2016 року по 04.06.2018 року в розмірі 164561,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає те, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі №807/2384/15, яке звернуто до негайного виконання, поновлено позивача на посаді старшого прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області. Позивач вказав, що на виконання вказаної постанови його поновлено на посаді старшого прокурора нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області 04.06.2018. Відтак позивач вважає, що має право на стягнення середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду (з 20 квітня 2016 року по 04 червня 2018 року), тому звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі з викликом сторін.

Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року було задоволено клопотання відповідача та ухвалено позовну заяву ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області розглядати за правилами загального позовного провадження.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 18940/22 від 07.09.2022), у якому проти позову заперечив повністю. В обґрунтування вказав, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити причини невчасного виконання судового рішення. Вважає, що позивачем не наведено жодних належних і допустимих доказів затримки виконання рішення суду Прокуратурою Закарпатської області. Стверджує, що у відповідача не було правових підстав для виплати середнього заробітку або різниці заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на роботі.

В процесі розгляду справи, судом встановлено, що відбулася зміна назви відповідача: з Прокуратури Закарпатської області на Закарпатську обласну прокуратуру.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Суд заслухав представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив наступне.

З 12 вересня 2008 року позивач працював в органах прокуратури України. З 09 березня 2015 року призначений на посаду старшого прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області.

Наказом прокуратури Закарпатської області від 02.11.2015 року № 988к позивача звільнено з посади старшого прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури з 03.11.2015 року.

Вказані обставини встановлені постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі № 807/2384/15, відтак такі відповідно до положень ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі №807/2384/15 адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Закарпатської області № 988к від 02.11.2015 року "Про звільнення з посади та органів прокуратури Закарпатської області", поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді старшого прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області днем 03.11.2015 року, стягнуто на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 03 листопада 2015 року по 19 квітня 2016 року в розмірі 23382 грн. (двадцять три тисячі триста вісімдесят дві гривні) із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів до Державного бюджету України.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 6545,07 грн. (шість тисяч п`ятсот сорок п`ять гривень 07 копійок) із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів до Державного бюджету України підлягала до негайного виконання.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 у справі №807/2384/15 апеляційну скаргу Прокуратури Закарпатської області залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 807/2384/15 - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року касаційну скаргу прокуратури Закарпатської області залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2016 року у цій справі залишено без змін.

На підставі постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі №807/2384/15, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 у справі №807/2384/15, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року у справі № 807/2384/15, прокуратурою Закарпатської області прийнято наказ № 350 к від 04 червня 2018 року, яким скасовано наказ прокурора Закарпатської області від 02.11.2015 № 988к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області та з органів прокуратури Закарпатської області у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України); поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області з 03 листопада 2015 року (а.с. 59).

Позивач вважає, що оскільки постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі № 807/2384/15, яку звернуто до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді, не було змінено судом апеляційної та касаційної інстанції, а позивача поновлено на посаді лише 04 червня 2018 року, то в період з 20.04.2016 по 04.06.2018 позивача не поновлено на роботі внаслідок неправомірних дій роботодавця, відтак ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Також ч. 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною сьомою цієї статті передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

А у силу статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Предметом цього спору є стягнення з роботодавця середнього заробітку на користь працівника за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Так, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічний висновок щодо правозастосування у спірних відносинах наведений у постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 807/2434/15, що врахований судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України.

На підставі викладеного суд зауважує, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі №807/2384/15 в частині поновлення позивача на роботі в органах прокуратури підлягало негайному виконанню.

Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі № 280/360/19 зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

За обставинами цієї справи позивач поновлений на роботі постановою суду від 19.04.2016 у справі №807/2384/15, що у відповідній частині допущено до негайного виконання.

Однак, постанова суду від 19.04.2016 у справі №807/2384/15 фактично виконана відповідачем лише 04.06.2018 внаслідок видання наказу № 350 к від 04 червня 2018 року.

Отже, у спірних відносинах має місце протиправна бездіяльність Закарпатської обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі №807/2384/15 про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 20 квітня 2016 року по 04 червня 2018 року у сумі 164561,76 грн., суд виходить з такого.

Як встановлено судом вище, наказ про поновлення позивача на роботі на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі №807/2384/15 виданий лише 04.06.2018.

Згаданий вище наказ не містить положень щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Доказів виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідачем не надано.

З урахуванням наведеного, суд визнає доведеним факт несвоєчасного виконання відповідачем постанови суду про поновлення позивача на роботі, що є підставою для стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку відповідно до статті 236 КЗпП України.

Визначаючи період для розрахунку відповідної компенсації, суд враховує такі обставини.

Наказ Прокуратури Закарпатської області від 04 червня 2018 року №350 к про поновлення позивача на посаді старшого прокурора відділу нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту прокуратури Закарпатської області виданий 04.06.2018.

Таким чином, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду у постановах від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі № 280/360/19 щодо обчислення періоду затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі від наступного дня після винесення постанови про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі ОСОБА_1 , суд констатує, що на користь позивача належить стягнути середній заробіток за період з 20 квітня 2016 року по 04 червня 2018 року.

Визначаючи конкретний розмір середнього заробітку, суд враховує такі обставини.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд враховує, що відповідно середньоденна заробітна плата позивача становить 311,67 грн. Вказані обставини встановлені постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 у справі №807/2384/15.

Суд погоджується з визначеним позивачем розміром середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з огляду на те, що період затримки виконання рішення з 20 квітня 2016 року по 04 червня 2018 року становить 528 робочих днів, а розмір середньоденного заробітку позивача становить 311,67 грн.

З огляду на наведене, сума середнього заробітку позивача за 528 робочих днів затримки виконання рішення суду про негайне поновлення його на роботі, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 164561,76 грн. (з розрахунку: 528 х 311,67 грн.). Відтак суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки виконання рішення суду у справі № 807/2384/15 в сумі 164561,76 грн. на користь позивача.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позивач не поніс витрати по сплаті судового збору відтак розподіл судового збору не проводиться.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2-а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення задовольнити.

2. Стягнути з Закарпатської обласної прокуратури (вул. Коцюбинського, буд. 2-а, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 20.04.2016 року по 04.06.2018 року у розмірі 164561,76 грн. (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят одна гривня сімдесят шість копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі виготовлено та підписано 28.04.2023 року.