Справа № 480/1004/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 р. Справа № 480/1004/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/1004/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області взяти до уваги довідку ТОВ "ЗапСибГазМонтаж" та зарахувати до страхового стажу роботи періоди роботи з 11.07.2012 по 28.04.2017;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах та у пільгових розмірах відповідно до положень пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи: з 01.08.1988 по 21.07.1989; з 10.08.1989 по 25.10.2000; з 02.11.2000 по 15.05.2001; з 11.07.2012 по 28.04.2017;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, та відповідно до положень пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 14 жовтня 2021 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 23.05.2022 залучено до участі у справі співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, у зв`язку з тим, що рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №77 від 05.01.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 01.08.1988 по 21.07.1989; з 10.08.1989 по 25.10.2000; з 02.11.2000 по 15.05.2001; а також до страхового та на пільгових умовах періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період з 11.07.2012 по 11.09.2012, 12.12.2012 по 28.03.2013, з 22.03.2013 по 21.02.2014, з 19.11.2014 по 18.09.2015, з 26.11.2015 по 13.09.2016, з 14.09.2016 по 28.04.2017 за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2022 з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення по суті заяви, із зарахуванням спірного періоду до страхового та пільгового стажу позивача з урахуванням висновків суду по даній справі.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області суму судового збору в розмірі 992,40 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає наступне, що у позивача відсутні документи, які б підтверджували право позивача на пенсію за віком на пільгових умовах. Зазначає, що відсутні докази проведення відповідної атестації робочих місць в спірний період. Також зазначає, що в спірний період відсутні докази сплати страхових внесків роботодавцем, а до стажу зараховується виключно період, за який були сплачені суми внесків. Таким чином відповідно до поданих документів пільговий стаж позивач становить 0 р. 11 міс. 3 дні, страховий стаж за поданими документами становить 30р. 3 міс. 22 дні. У зв`язку із зазначеними обставинами прийнято рішення, яким відмолено позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах. Враховуючи викладене, вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 у даній справі є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач 04.11.2022 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком. Зазначена заява з додатками прийнята та зареєстрована 04.01.2022 за №7 спеціалістом ГУ ПФУ в Полтавській області Трикоз І.С.

ГУ ПФУ в Чернівецькій області прийнято рішення №77 від 05.01.2022, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. Підставою для прийняття такого рішення стала відсутність необхідного стажу, зокрема, страховий стаж позивача становить 30р. 3 міс. 22 дні, з них, що дає право на зниження пенсійного віку із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до Списку №2 0 р. 11 міс. 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

Так, ГУ ПФУ в Чернівецькій області не зараховано було період роботи позивача з 01.08.1988 по 21.07.1989; з 10.08.1989 по 25.10.2000; з 02.11.2000 по 15.05.2001; з 11.07.2012 по 28.04.2017, оскільки відсутні дані про проведення атестації робочих місць, а також відсутня інформація про сплату внесків до пенсійного фонду у зв`язку із чим відмовило в задоволенні заяви щодо призначення пенсії та зазначено у рішенні від 05.01.2022.

Не погоджуючись із підставами прийнятого рішення, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №77 від 05.01.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах є протиправними та підлягає скасуванню, а тому у зв`язку з цим також піддягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 01.08.1988 по 21.07.1989; з 10.08.1989 по 25.10.2000; з 02.11.2000 по 15.05.2001; а також до страхового та на пільгових умовах періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період з 11.07.2012 по 11.09.2012, 12.12.2012 по 28.03.2013, з 22.03.2013 по 21.02.2014, з 19.11.2014 по 18.09.2015, з 26.11.2015 по 13.09.2016, з 14.09.2016 по 28.04.2017 за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2022 з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення по суті заяви, із зарахуванням спірного періоду до страхового та пільгового стажу позивача з урахуванням висновків суду по даній справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Частиною другою ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства судова колегія зазначає, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Однією з підстав для відмови, відповідно до рішення від 05.01.2022 стала відсутність наказу про проведення атестації робочих місць, тобто відповідач не заперечує, що посада позивача за зазначений період дає право на зниження пенсійного віку із шкідливими та важкими умовами праці відповідно до Списку №2. Зауваження стосуються лише відсутності документів, що підтверджують проведення атестації робочого місця.

Згідно із ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58), заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Як вбачається із записів в трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 з 01.08.1988 по 21.07.1989 працював на посаді майстра на Рибальській дільниці Охтирського ПМК НТДУ. В період з 10.08.1989 по 25.10.2000 ОСОБА_1 працював на посаді майстра дільниці №4, прораба дільниці №3 в орендному будівельному управлінні №9 «Полтавагазвидобування». В період з 02.11.2000 по 15.05.2001 ОСОБА_1 працював прорабом в БМУ -10 АТ «Укргазбуд». Судом встановлено, що наведені записи трудових книжок про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами. Записи про спірні періоди роботи здійснені в трудовій книжці позивача, засвідчені відповідними печатками підприємства і дефектів їх вчинення не мають, зауваження у відповідача щодо оформлення трудової книжки позивача відсутні.

За кодом «2290100б-23419» посада майстри будівельних і монтажних робіт, «2290100б-24441» посада виконавці робіт передбачена Списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Постановою КМУ № 162 від 11.03.1994. Крім того, інформація про роботу позивача з 1998 року, в т.ч. частина періоду з відомостями по спеціальному стажу позивача, відображена у відповідному реєстрі застрахованих осіб форми ОК-5, облік якого здійснюється органами пенсійного фонду та є в наявності у територіального органу пенсійного фонду. Таким чином, ГУ ПФУ в Чернівецькій області неправомірно не врахувало період роботи з з 01.08.1988 по 21.07.1989; з 10.08.1989 по 25.10.2000; з 02.11.2000 по 15.05.2001 до розрахунку пільгового стажу позивача з підстав відсутності доказів проведення атестації робочого місця позивача.

Крім того, іншою підставою в рішенні від 05.01.2022 для неврахування періоду роботи позивача в ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» ГУ ПФУ в Чернівецькій області зазначено факт несплати страхових внесків роботодавця позивача.

Надаючи правову оцінку зазначеному спірному періоду, а саме роботу ОСОБА_1 в ТОВ «ЗапСибГазМонтаж», суд висновки відповідача вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків та про відсутність даних про підтвердження сплати внесків відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірного періоду роботи, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 24 Закону України №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону України №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Положеннями статті 62 Закону України №1788-XII встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначена правова норма кореспондується з пунктом 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Як зазначено вище, згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судовим розглядом встановлено, що у трудовій книжці позивача, наданої разом із заявою про призначення пенсії, наявний запис щодо роботи позивача в ТОВ «ЗапСибГазМонтаж». Разом із тим, позивач не працював безперервно в ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» з 11.07.2012 по 28.04.2017, як заявлено позивачем в адміністративному позові та позовних вимогах.

Так, відповідно до п. п. 35-46 трудової книжки позивача, наданої ГУ ПФУ в Сумській області ОСОБА_1 працював у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» на посаді виконавець робіт (виконроб) в будівництві з 11.07.2012 по 11.09.2012. В подальшому, ОСОБА_1 призначений у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» на посаду виконавець робіт (виконроб) в будівництві з 12.12.2012 по 28.02.2013. В період з 22.03.2013 по 21.02.2014 ОСОБА_1 працював у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» на посаді майстра дільниці. В період з 19.11.2014 по 18.04.2015 ОСОБА_1 у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» працював на посаді виконавець робіт (виконроб) в будівництві. В період з 26.11.2015 по 13.09.2016 ОСОБА_1 працював у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» на посаді виконавець робіт (виконроб). В період з 14.09.2016 по 28.04.2017 ОСОБА_1 працював у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» на посаді майстра.

Колегія суддів зазначає, що вказані періоди роботи позивача, що відображені в трудовій книжці, співпадають по періоду отримання заробітної плати ОСОБА_1 у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж», що відображені у довідці №166/КР від 13.12.2021, виданої ТОВ «ЗапСибГазМонтаж».

Таким чином, виключно період роботи позивача, зазначений в трудовій книжці, а не весь період роботи у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» з 11.07.2012 по 28.04.2017 підлягає зарахуванню до відповідного стажу позивача, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов правомірних висновків про часткове задоволення позовних вимог щодо періоду роботи позивача у ТОВ «ЗапСибГазМонтаж». Проте, вказані періоди в трудовій книжки не зараховані відповідачем з посиланням на відсутність відомостей про сплату страхових внесків із заробітної плати.

Суд зазначає, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування спірного періоду роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.09.2018 у справі № 482/434/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

Статтею 6 Угоди про трудову діяльність і соціальний захист громадян України, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Приписами частини другої статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів» від 15.04.1994, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З наведених норм міжнародних угод, підписаних Україною, вбачається, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12 статті 20 Закону України №1058).

Згідно із пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі по тексту - Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною 1 статті 4 Закону України №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною другою статті 25 Закону України №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Таким чином, враховуючи те, що єдиною підставою для не зарахування спірних періодів роботи позивача було відсутність даних про підтвердження сплати внесків, колегія суддів в цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу період роботи з 11.07.2012 по 11.09.2012, 12.12.2012 по 28.03.2013, з 22.03.2013 по 21.02.2014, з 19.11.2014 по 18.09.2015, з 26.11.2015 по 13.09.2016, з 14.09.2016 по 28.04.2017 в ТОВ «ЗапСибГазМонтаж» за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У відповідності до ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

Позивачем подано до ГУ ПФУ в Полавській області заяву від 04.01.2022, за результатом якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області неправомірно та безпідставно було прийнято рішення від 05.01.2022 №77. Документи, що стосувалися права позивача на належний розрахунок страхового та пільгового стажу позивача, у ГУ ПФУ в Чернівецькій області були в наявності на час винесення спірного рішення.

Крім того, слід зазначити, що статтями 80-85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у процедурі забезпечення громадян пенсіями прямо передбачені такі механізми як призначення пенсії та виплата пенсії. Ці ж самі механізми згадані законодавцем і у приписах ст.ст.44-47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (надалі за текстом - Порядок №22-1).

Згідно з п.4.3 розділу IV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, суд доходить до висновку, що правова категорія «призначення пенсії» використовується законодавцем у розумінні прийняття територіальним органом Пенсійного фонду України письмового рішення (як індивідуального акту) з приводу визнання за особою суб`єктивного права на одержання грошових платежів у галузі соціального страхування із визначенням розміру регулярного платежу у межах календарного місяця. А тому виданий ПФУ індивідуальний акт з приводу призначення пенсії одночасно охоплює як владне управлінське волевиявлення стосовно правової підстави пенсії, так і владне управське волевиявлення стосовно грошового виміру пенсії.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Згідно з п. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня отримання їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Стосовно дати призначення пенсії, судова колегія зазначає, що дату призначення пенсії позивача в даному випадку, визначено чинним законодавством.

Так, в відповідно до ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією. Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Таким чином, суд зазначає, що із врахуванням п. 1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV позивачу під час прийняття рішення щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах має бути врахована дата призначення пенсія саме з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. На даний час рішення про призначення пенсії позивачу територіальним органом пенсійного фонду взагалі не прийнято, пенсія позивачу не призначена, права позивача на час розгляду справи в цій частині позовних вимог не порушені.

Розглядом справи встановлено, що право позивача на призначення пенсії порушується не діями ГУ ПФУ в Полтавській області, а прийнятим рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області, яке позивачем не заявлено в позовних вимогах, не оскаржується.

Враховуючи те, що заява позивача від 04.01.2022 була розглянута ГУ ПФУ в Чернівецькій області та саме зазначеним органом не зараховано стаж позивача, а також прийнято рішення №77 від 05.01.2022, для повного захисту порушеного права позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до ст. 9 КАС України обгрунтовано вийшов за межі позовних вимог та зазначив, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання ГУ ПФУ в Чернівецькій області зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 01.08.1988 по 21.07.1989; з 10.08.1989 по 25.10.2000; з 02.11.2000 по 15.05.2001; а також до страхового та пільгового стажу позивача період з 11.07.2012 по 11.09.2012, 12.12.2012 по 28.03.2013, з 22.03.2013 по 21.02.2014, з 19.11.2014 по 18.09.2015, з 26.11.2015 по 13.09.2016, з 14.09.2016 по 28.04.2017, а також скасування рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області №77 від 05.01.2022 та зобов`язання ГУ ПФУ в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача від 04.01.2022 та прийняти рішення по суті заяви, із зарахуванням спірного періоду до страхового та пільгового стажу позивача.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №77 від 05.01.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах є протиправними та підлягає скасуванню, а тому у зв`язку з цим також піддягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах з 01.08.1988 по 21.07.1989; з 10.08.1989 по 25.10.2000; з 02.11.2000 по 15.05.2001; а також до страхового та на пільгових умовах періоди роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період з 11.07.2012 по 11.09.2012, 12.12.2012 по 28.03.2013, з 22.03.2013 по 21.02.2014, з 19.11.2014 по 18.09.2015, з 26.11.2015 по 13.09.2016, з 14.09.2016 по 28.04.2017 за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2022 з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення по суті заяви, із зарахуванням спірного періоду до страхового та пільгового стажу позивача з урахуванням висновків суду по даній справі.

Доводи апеляційної скарги майже дублюють відзив на адміністративний позов, були предметом дослідження в суді першої інстанції та висновків останнього не спростовують.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 по справі №480/1004/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич