Справа № 420/8145/23
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8145/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси (вул. Балківська, 1-Б, м. Одеса, 65029, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень В Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 року по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору;

зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закінчення ВП № 66921288 на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 та пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»;

судові витрати, понесені КП «ТМО» по справі, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - головного розпорядника бюджетних коштів відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 17.07.2017 у справі № 916/1013/17 за позовною заявою АТ «Одеська ТЕЦ» (теплогенеруюче підприємство) до КП «ТМО» (теплопостачальне підприємство) з останнього була стягнута заборгованість за Договором постачання теплової енергії № 05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009 р., яка виникла протягом опалювального періоду 2015/2016 (3 жовтня 2015 року по квітень 2016 року) та протягом опалювального періоду 2016/2017 (з жовтня 2016 року по березень 2017 року).

01.08.2017р. Господарським судом Одеської області був виданий наказ №916/1013/17.

20.09.2018 р. старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження № 57262979, та одночасно, 20.09.2018 року по ВП № 57262979 ним була винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

Протягом знаходження на виконанні вказаного наказу набув чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», яким внесені зміни до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та до Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач повідомив, що відповідно зазначеного закону та на підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 24.11.2021 № 304 починаючи з 24.11.2021 КП «Теплопостачання міста Одеси» набуло правовий статус підприємства, включеного до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості у відповідності до вимог Закону України № 1730-VIII від 03.11.2016.

08.11.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій по ВП № 66921288 на підставі пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку із включенням КП «Теплопостачання міста Одеси» до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», виконавчих проваджень, стягувачами за якими є теплогенеруючі організації, а боржниками підприємства, що виробляють теплову енергію, - транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

03.04.2023 на адресу КП «ТМО» надійшла постанова старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 27.03.2023 року по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору на підставі частини 5 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, зазначивши, що наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 24.11.2021 № 304, згідно якого КП «ТМО» включено (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості у відповідності до вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» з моменту набуття ним чинності та станом на теперішній час не скасовано та не змінено.

Крім того, позивач звернув увагу, що відповідно до пункту 6 частину 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами. При цьому, постанова про стягнення виконавчого збору була винесена 20.09.2018р старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС Міністерства юстиції України під час відкриття виконавчого провадження № 57262979, тобто, саме до набрання чинності вказаних вище Законів. Заборгованість, яка була стягнута з КП «ТМО» на користь АТ «Одеська ТЕЦ» на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 17.07.2017 у справі № 916/1013/17 відсутня в зв`язку із завершенням процедури її врегулювання у відповідності до положень Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» та Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання водовідведення за спожиті енергоносії».

Ухвалою судді від 18.04.2023 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 КАС України, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.04.2023 року на 16:15 год. та витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №66921288.

24.04.2023 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов разом з копією матеріалів виконавчого провадження №66921288.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві на адміністративний позов повідомив, що 08.11.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі пункту 10 частини першої ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

27.03.2023 року державним виконавцем у відповідності до частини п`ятої ст. 35 Закону країни «Про виконавче провадження» було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження ВП № 66921288. При цьому, обґрунтовуючи правомірність вказаної постанови, відповідач зауважує, що виконавче провадження № 66921288 відкрито на підставі постанови ВПВПР ДДВС Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору, то стягувачем у цьому виконавчому провадженні є ДЕРЖАВА, яка не входить до переліку стягувачів визначених ст. 34 Закон України «Про виконавче провадження».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відділу винести постанову про закінчення ВП № 66921288 на підставі пункту 16 частини першої ст. 39 та пункту 6 частини п`ятої ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у відзиві зазначено наступне.

Виконавчий збір не стягується в тому випадку, якщо виконавче провадження було завершено на підстав п. 16 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних. Враховуючи те, що виконавчі провадження, що перебували на виконання у ВПВР Департаменту МУЮ були завершені не згідно п. 16 ст. 39 Закону, а згідно пункту першого ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», стягненню підлягав також основний борг, а тому і пункт 6 ч. 5 ст. 27 Закону в даному випадку застосовуватися не може.

Крім того, відповідач зазначив, що станом на теперішній час норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають механізму закриття виконавчого провадження відкритого на підставі чинної постанови про стягнення виконавчого збору на користь держави з боржника, який входить до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно Закону України "Про заходи, спрямовані до на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення". У випадку задоволення позову та подальшого зобов`язання відділу винести постанову про закінчення ВП № 66921288 на підставі пункту 16 частини першої ст. 39 та пункту 6 частини п`ятої ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» суд вийде за межі наданих повноважень, та підмінить собою інший орган влади.

26.04.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з доводами відповідача, зазначивши, що заходи примусового виконання постанови по стягненню суми виконавчого збору від 20.09.2018 року по ВП № 57262979, які проводяться ВПВР УЗПВ в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) в межах ВП № 66921288 неможливо розглядати окремо від погашення (врегулювання) заборгованості, стягнутої з КП «ТМО» на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 17.07.2017 у справі № 916/1013/17, примусове виконання якого здійснювалось в межах ВП № 57262979, оскільки законодавець пов`язує зазначені дії як такі, що виконавчий збір є похідним від основної суми боргу.

Якщо держава передбачила підстави для не стягнення суми виконавчого збору та закриття виконавчого провадження з підстав врегулювання (погашення, списання) сум заборгованості відповідно до вимог Закону України № 1730-VIII від 03.11.2016, то з огляду на імперативну заборону стягнення суми виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до положень зазначеного Закону та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами (п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження») ВП № 66921288 підлягає закінченню на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 та пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку позивача, у даному випадку, з огляду на відсутність в Законі України «Про виконавче провадження» положень, щодо обов`язків виконавчої служби винести постанову по закінченню виконавчого провадження по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору, винесеного при виконанні рішення про стягнення заборгованості, яка відповідно до положень Закону України № 1730-VIII від 03.11.2016 підлягала врегулюванню та фактично врегульована, суд може застосувати аналогію закону, що не суперечить інтересам законності.

Судове засідання призначене на 25.04.2023 року було перенесено, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у відпустці, на 27.04.203 року 11.00 год.

Від представника позивача 26.04.2023 року надійшло клопотання про проведення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, та у зв`язку з відсутністю потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, керуючись приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, враховуючи заяву представника позивача від 26.04.2023 року, ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 27.04.2023 року, продовжено розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 17.07.2017 року у справі №916/1013/17 позов Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про стягнення 325859864,10 грн. задоволено частково, а саме, стягнуто з Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» на користь Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» заборгованість по послугам з виробництва та постачання теплової енергії по договору № 05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009 р. в загальній сумі 279833355 /двісті сімдесят девять мільйонів вісімсот тридцять три тисячі триста пятдесят пять/ грн. 19 коп., 3% річних в сумі 2438977 /два мільйона чотириста тридцять вісім тисяч девятсот сімдесят сім/ грн. 20 коп., інфляційні збитки в сумі 9965233 /девять мільйонів девятсот шістдесят пять тисяч двісті тридцять три/ грн. 99 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 215236 /двісті пятнадцять тисяч двісті тридцять шість/ грн. 74 коп. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

01.08.2017 року Господарським судом Одеської області був виданий наказ №916/1013/17.

20.09.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою Віталієм Едуардовичем, розглянуто заяву ліквідатора ПАТ "Одеська ТЕЦ" Д.О. Афонін від 12.07.2018 № 01/06-546 про примусове виконання наказу №916/1013/17 від 01.08.2017 року, виданому Господарським судом Одеської області, та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№57262979.

У пункті 3 зазначеної постанови вказано стягнути з боржника виконавчий збір у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

У той же день - 20.09.2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою Віталієм Едуардовичем на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№57262979 винесено постанову про стягнення виконавчого збору № ВП№57262979 у розмірі 29245280,31 грн.

Як вбачається з листа Департаменту ДВС Відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України від 15.06.2021 року №6517/18326-33-21/20.1 під час примусового виконання вимог наказу № 916/1013/17 стягнуто:

2 437 889,32 грн. на користь стягувача ПАТ «Одеська ТЕЦ»;

243 788,94 грн. виконавчий збір;

69 грн. витрати виконавчого провадження.

Постановою від 16.04.2021 ВП№57262979, на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою від 29.03.2021 року, припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

На підставі зазначеного, 23.09.2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чуб Катериною Олександрівною, розглянуто заяву та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№66921288 про примусове виконання постанови №57262979, виданої ВПВР Департаменту ДВС МЮ України, про стягнення виконавчого збору у розмірі 29001491,37 грн.

23.09.2021 року також прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №66921288, відповідно до якої загальна сума мінімальних витрат склала 269,00 грн.

08.11.2021 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження №66921288 було винесено постанову, відповідно до якої, керуючись пунктом 10 частини першої ст. 34, статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання постанови №57262979, виданої ВПВР Департаменту ДВС МЮ України про стягнення виконавчого збору у розмірі 29001491,37 грн. до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

Постановою старшого державного виконавця від 27.03.2023 року виконавче провадження по стягненню виконавчого збору у розмірі 29001491,37 грн. поновлено з підстав «виконавче провадження підлягає поновленню».

Згідно Трекінгу поштових відправлень від 07.04.2023 року КП «Теплопостачання міста Одеси» постанову від 27.03.2023 року ВП № 66921288 отримало 03.04.2023 року.

Позивач не погоджується з постановою від 27.03.2023 року по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору, вважає, що ВП № 66921288 підлягає закінченню на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 та пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, оскільки заборгованість, на яку державною виконавчою службою нарахована сума виконавчого збору, врегульована, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема:

виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження, примусове виконання рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи, покладається на органи державної виконавчої служби.

Як слідує з матеріалів справи, стягувач у виконавчому провадженні №57262979 - АТ Одеська ТЕЦ звертався до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з листом від 29.03.2021 №13/13-474 про повернення виконавчого документу - наказу Господарського суду Одеської області №916/1013/17 виданого 01.08.2017 року стягувачу.

На підставі зазначеного державним виконавцем відповідно до п.1 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження 16.04.2021 року прийнято постанову ВП №57262979 про повернення виконавчого документу стягувачу.

При цьому, прийнята у межах виконавчого провадження №57262979 постанова від 20.09.2018 року про стягнення виконавчого збору виведена в окреме провадження та постановою від 23.09.2021 року відкрито виконавче провадження №66921288 з примусового виконання постанови про стягнення з КП Теплопостачання міста Одеси виконавчого збору у сумі 29001491,37 грн.

Вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №66921288 було зупинено постановою державного виконавця від 08.11.2021 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження, а постановою від 27.03.2023 року поновлено.

Суд зазначає, що спірним у даних правовідносинах є правомірність винесення державним виконавцем 27.03.2023 року постанови про поновлення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 66921288 про стягнення виконавчого збору.

Так, згідно статті 34 Закону України Про виконавче провадження виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема, у разі включення (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", оператор газотранспортної системи, оператори газорозподільних систем, електропостачальники, оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), у тому числі їхні правонаступники у разі заміни стягувача у виконавчому провадженні, а також теплогенеруючі організації, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (п. 10. ч. 1 ст. 34 Закону).

Відповідно ч. 6 ст. 35 Закону України Про виконавче провадження у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає (за кожним кредитором, який є стягувачем у відповідному виконавчому провадженні).

За приписами ч. 5 ст. 35 Закону України Про виконавче провадження після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Як встановлено судом, підставою зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 66921288 про стягнення виконавчого збору з позивача були саме обставини, викладені у п. 10. ч. 1 ст. 34 Закону України Про виконавче провадження.

При цьому, у постанові про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 року (ВП№66921288) встановлено, що боржник КП Теплопостачання міста Одеси включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". Вчинення виконавчих дій зупинено до виключення боржника з цього реєстру.

Судом встановлено, що наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 24.11.2021 № 304 позивача внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Докази виключення позивача із зазначеного Реєстру в матеріалах справи відсутні. Відповідач наявність КП Теплопостачання міста Одеси у даному Реєстрі не заперечує та не спростовує. Також, до суду не надано й доказів на підтвердження скасування наказу від 24.11.2021 № 304.

Отже, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №66921288 та документів, наданих до суду, підстави для поновлення вчинення виконавчих дій зупинених постановою державного виконавця від 08.11.2021 року (ВП №66921288) з примусового виконання постанови №57262979 виданий 20.09.2018 року про стягнення виконавчого збору 29001491,37 грн. відсутні, підстави зупинення вчинення виконавчих дій не відпали.

Крім того, судом встановлено, що постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень В Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 року по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору не відповідає вимогам, встановлених до такого документа наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Відповідно п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно положень п. 7 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:

номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням:

назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність;

назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням:

прийнятого виконавцем рішення;

строку і порядку оскарження постанови.

Разом з цим, постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 року по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору фактично не містить мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову. Спірна постанова не є обґрунтованою, а мотиви її прийняття обмежуються зазначенням виконавче провадження підлягає поновленню.

Суд зазначає, що зміст спірної постанови, яка є індивідуально-правовим актом і породжує права та обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним у ст. 2 КАС України, відповідно до яких обґрунтованість є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Між тим, доводи відповідача з підстав прийняття спірної постанови, викладені у відзиві на адміністративний позов, щодо того, що стягувачем у виконавчому провадженні № 66921288 є держава, яка не входить до переліку стягувачів визначених ст. 34 Закон України «Про виконавче провадження», суд не приймає до уваги, оскільки неможливо встановити, чи дійсно зазначене було підставою прийняття постанови про поновлення вчинення виконавчих дій від 27.03.2023 року (ВП № 66921288).

Разом з цим, суд не надає оцінку постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 08.11.2021 року (ВП№66921288), оскільки вона не є предметом розгляду даної справи.

На підставі встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 року по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винести постанову про закінчення ВП № 66921288 на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 та пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає наступне.

У відповідності з ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За вимогами ч. 4 ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналіз наведеного свідчить про те, що виконавчий збір стягується при відкритті виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору.

Частиною п`ятою статті 27 Закону України Про виконавче провадження передбачені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

За приписами п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Аналіз вищезазначених норм дозволяє дійти висновку, що частина 5 статті 27 Закону України Про виконавче провадження, зокрема п. 6 цієї частини, не ставить в залежність звільнення від стягнення виконавчого збору від підстав саме закінчення виконавчого провадження, оскільки в даному пункті зазначається саме факт стягнення заборгованості за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами. Тоді як, у частинах 7, 9 вказаної статті зауважується підставах саме закінчення виконавчого провадження. З наведених підстав суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що виконавчий збір не стягується у тому випадку, якщо виконавче провадження було завершено на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження.

Між тим, як встановлено судом, позивач включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

Відповідно листа АТ Одеська ТЕЦ від 28.10.2022 №13/05-1328 процедуру врегулювання заборгованості за договором №05-11-09/158/ТГО-577/09 від 05.11.2009 р., стягнутої з КП «Теплопостачання м. Одеси» на користь АТ «Одеська ТЕЦ» на підставі рішення Господарського суду Одеської області №916/1013/17 від 17.07.2017 р., відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-VIII від 03.11.2016 р., зі змінами, внесеними згідно із Законом України №1639-IX від 14.07.2021 р., завершено.

При цьому, суд враховує, що виконавчий збір є похідним від основної суми боргу.

Разом з тим, під час розгляду даної справи судом визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця від 27.03.2023 року по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору.

Отже, станом на момент розгляду справи відповідно до постанови державного виконавця від 08.11.2021 року виконавче провадження № 66921288 є зупиненим до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

Таким чином, до моменту виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" державний виконавець не може вчиняти будь-які виконавчі дії в межах ВП № 66921288, у тому числі й щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача винести постанову про закінчення ВП № 66921288 на підставі пункту 16 частини 1 статті 39 та пункту 6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 5368,00 грн. як за дві позовні вимоги.

У зв`язку з задоволенням однієї позовної вимоги, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 287, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси (вул. Балківська, 1-Б, м. Одеса, 65029, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень В Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.03.2023 року по ВП № 66921288 про поновлення вчинення виконавчих дій по стягненню виконавчого збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) на користь Комунального підприємства Теплопостачання міста Одеси (вул. Балківська, 1-Б, м. Одеса, 65029, ) судові витрати у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. та 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.А. Радчук