Справа № 206/3406/22(2-а/206/37/22)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2023 року м. Дніпросправа № 206/3406/22(2-а/206/37/22)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Самарського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2022 року у справі № 206/3406/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Самарського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 29.10.2022 року, винесену завідувачем сектору Самарського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України Виноградовою К.Ю., стосовно позивача за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити; визнати протиправним та скасувати рішення № 9 від 29 жовтня 2022 року, винесене та затверджене в.о. начальника Самарського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Виноградовою К.Ю., про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він являється громадянином Російської Федерації, знаходиться на території України на підставі посвідки, остання видана 23 вересня 2021 року, з 21.05.1992 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , та з 10 серпня 2021 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 .

Посвідка на тимчасове проживання у позивача закінчилась 10 серпня 2022 року. Він звертався до відділу ДМС за місцем проживання до закінчення строку посвідки на проживання, однак йому роз`яснили, що тимчасово припинено прийом заяв від громадян Російської Федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання. Він отримав офіційне підтвердження неможливості вчинення ним дій по заміні посвідки на тимчасове проживання, так як при особистій явці до територіальних відділів ДМС, у нього відмовлялися не тільки приймати будь-які заяви та документи, а й навіть не бажали спілкуватися. Він має намір подати документи для набуття громадянства України та припинення громадянства РФ, проте, дані дії можливі лише при знаходженні в Україні на законних підставах.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2022 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення, серія ПН МДН №004301 від 29.10.2022 року, винесену посадовою особою Державної міграційної служби України, завідувачем сектору Самарського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України Виноградовою Катериною Юріївною, стосовно ОСОБА_1 , за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Визнано протиправним та скасовано рішення № 9 від 29 жовтня 2022 року, винесене та затверджене в.о. начальника Самарського відділу у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_4 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , документованого посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що посвідка на тимчасове проживання в Україні, яка була видана позивачу на підставі шлюбу з громадянкою України, видавалась як тимчасовий дозвільний документ на проживання в Україні строком на один рік. Оскільки строк дії тимчасової довідки сплинув 10.08.2022 року, позивач, відповідно до норм Порядку № 322 повинен був особисто звернутись до територіального органу ДМС із оригіналами документів для оформлення заяви-анкети про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із закінченням строку її дії не пізніше, як за 15 днів до закінчення терміну дії посвідки. Позивач особисто не звертався до територіальних підрозділів ДМС для оформлення заяви-анкети про обмін (видачу) посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв`язку із закінченням її терміном дії та не надавав жодних оригіналів документів, які передбачено пунктами 16-19 та 21 Порядку № 322.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, позивач та представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм матеріального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 29.10.2022 року, складеного уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України Масаловою К.В. громадянин російської федерації ОСОБА_1 , вчинив порушення правил перебування іноземців на території України, а саме: після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання ухилився вів виїзду з України, таким чином порушивши вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вимоги Постанови КМУ від 25.04.2018 року, що є порушенням ч. 1,3 ст. 3 та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та порушено п.67 постанови КМУ №322 (а.с.26,27).

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Виноградова Катерина Юріївна, винесла Постанову ПН МДН №004301 від 29.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.28, 29) .

29.10.2022 року ОСОБА_4 було затверджено Рішення № 9 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким було встановлено, що ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданою 23.09.2021 року строком дії до 10.08.2022 року. Після закінчення терміну дії посвідки, в семиденний строк не виїхав за межі України, таким чином, порушив строки перебування в Україні. З метою забезпечення виконання положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації, ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 27.11.2022 року (а.с. 30-33).

Посвідка на тимчасове проживання була надана строком до 10.08.2022 року. Таким чином, «порушення семиденного строку для виїзду після закінчення строку дії посвідки», яке ставлять у провину ОСОБА_1 розпочалося 18.08.2022 року. Отже, строк накладення адміністративного стягнення повинний обчислюватися з 18.08.2022 року та спливає 18.10.2022 року. Однак, оскаржувані постанова про адміністративне правопорушення та Рішення про примусове повернення винесені 29.10.2022 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст.38 КУпАП.

Між тим, як вбачається зі змісту спірної постанови, під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлювався факт наявності умислу в його діях, які були пов`язані з порушенням правил перебування на території України, а відповідно, як наслідок і наявність складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 203 КУпАП.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, що порушення ним Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом, виданим 07.04.2021 року (а.с. 20).

23 вересня 2021 року він отримав посвідку на тимчасове проживання строком дії до 10 серпня 2022 року (а.с. 18).

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 , громадянин Російської Федерації, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 21).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 21.05.1992 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб (а.с. 14).

18 червня 2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с. 17).

10 серпня 2021 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 19).

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 повідомлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державною-агресором, а також відповідного акту Кабінету Міністрів із вказаних питань, ДМС тимчасово припинено прийом та розгляд заяв від громадян Російської Федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання (а.с.а.с. 22,23).

Листом від Державної міграційної служби України ОСОБА_1 повідомлено, що до прийняття рішення Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян Російської Федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання та розроблено проект нормативно-правового акту, якій встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг у міграційній сфері, який на сьогодні перебуває у стадії погодження із заінтересованими центральними органами виконавчої влади» (а.с. 24,25).

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 29.10.2022 року, складеного уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України Масаловою К.В. громадянин російської федерації ОСОБА_1 , вчинив порушення правил перебування іноземців на території України, а саме: після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання ухилився вів виїзду з України, таким чином порушивши вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вимоги постанови КМУ від 25.04.2018 року, що є порушенням ч. 1,3 ст. 3 та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та порушено п.67 постанови КМУ №322 (а.с.26,27).

На підставі протоколу про адміністративне правопорушення, уповноважена посадова особа Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Виноградова Катерина Юріївна, винесла постанову ПН МДН №004301 від 29.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. (а.с.28, 29) .

29.10.2022 року ОСОБА_4 було затверджено Рішення № 9 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким було встановлено, що ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданою 23.09.2021 року строком дії до 10.08.2022 року. Після закінчення терміну дії посвідки, в семиденний строк не виїхав за межі України, таким чином, порушив строки перебування в Україні. З метою забезпечення виконання положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації, ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 27.11.2022 року (а.с. 30-33).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлювався факт наявності умислу в його діях, які були пов`язані з порушенням правил перебування на території України, а відповідно, як наслідок і наявність складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 203 КУпАП, оскаржувані постанова про адміністративне правопорушення та Рішення про примусове повернення винесені 29.10.2022 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст.38 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені строки накладення адміністративного стягнення. Застосування строків здійснюється: а) за загальним правилом і б) за особливими правилами. Загальні правила розповсюджуються на всі випадки, крім спеціально регламентованих (таких, що підпадають під дію особливих правил). За загальним правилом стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення проступку. При триваючому правопорушенні стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня його виявлення (виключенням з цього правила є випадки, коли справи про адміністративні правопорушення підвідомчі суду).

В даному випадку, вчинене позивачем адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП є триваючим, фактично виявлено відповідачем датою складання протоколу про адміністративне правопорушення серія ПР МДН номер 004309 від 29.10.2011 року на підставі якого було винесено спірну по справі постанову від 29.10.2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідно до ч.1 ст.203 КпАП України (а.с.26-27) .

Таким чином, відповідачем адміністративне стягнення накладено в межах строку, встановленого ст.38 КпАП України.

Щодо суті адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 с.203 КпАП України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з постанови від 29.10.2022 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення відповідно до ч.1 ст.203 КпАП України, позивачем було порушено ч1,3 ст.3, ст.9 Закону України №3773-VI , а саме, вчинено порушення правил перебування іноземців на території України після закінчення терміну дії посвідки на тимчасове проживання.

Приписами частини першої статті 203 КУпАП встановлено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що міграційний орган уповноважений через своїх працівників притягувати іноземців та осіб без громадянства до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень, зокрема за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Механізм оформлення посвідки на постійне проживання врегульований положеннями Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 322 від 25.04.2018р. (далі Порядок №322).

Згідно п.1, 4 Порядку №322, посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Посвідка видається строком на один рік, крім випадків, визначених цим пунктом.

Пунктом 7 Порядку №322 визначено, що обмін посвідки здійснюється у разі, зокрема закінчення строку дії посвідки.

Оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

Відповідно до п.16, 17 Порядку №322, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

У пункті 40 Порядку №322 визначено, що для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини, у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку);

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Відповідно до п.41 Порядку №322 у разі коли обмін посвідки здійснюється у зв`язку із закінченням строку її дії, додатково подаються документи, зазначені у підпункті 4 пункту 32, пунктах 33 і 34 цього Порядку.

В силу п. 42 Порядку №322 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Відповідно до приписів пунктів 43-46 Порядку №322 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Відповідно до пунктів 22, 23, 24 Порядку №322, у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Таким чином, після звернення іноземця або особа без громадянства з відповідним пакетом документів, його перевірки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта формую заяву-анкету, яка має бути підписана заявником.

Після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивачем з відповідним пакетом документів до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, у зв`язку з чим відповідачем не формувалась заява-анкета для здійснення обміну посвідки.

Заява позивача складена в довільній формі, з проханням надати роз`яснення з приводу обміну тимчасової посвідки на проживання, яку було розглянуто в порядку розгляду звернень громадян та надано відповідну відповідь викладену в листі від 03.08.2022 року №Л-1938/6/1201-22/1201.3.1/9237-22.

Колегія суддів вважає за доцільне наголосити на тому, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і не звільняють особу від вчинення порушення міграційного законодавства України.

Суд зазначає, що факт знаходження позивача в зареєстрованому шлюбі не спростовує встановлені відповідачем порушення в його діях.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті заяви на обмін посвідки на тимчасове проживання на території України та документуванні його посвідкою на тимчасове проживання - незаконною; зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийняти від ОСОБА_1 заяву для обміну посвідки на тимчасове проживання на території України та вирішити питання щодо обміну посвідки на тимчасове проживання на території України було відмовлено і рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, спірні по справі постанова ПН МДН №004301 від 29.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. та Рішення № 9 від 29.10.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни прийняті відповідачем обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, що є підставою для її задоволення та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 288, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Самарського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2022 року у справі № 206/3406/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Самарського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправним і скасування рішення - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Самарського відділу у м.Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправним і скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 27.04. 2022 року.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко