Справа № 620/8833/22
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8833/22 Суддя першої інстанції: Юзькова О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведения повного розрахунку при звільненні;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової компенсації замість належного до видачі речового майна в розмірі 28130 грн 25 коп;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошову компенсацію за належне до видачі речове майно в розмірі 28130 грн 25 коп без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведения розрахунку, нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року до 05 травня 2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 січня 2017 року до 05 травня 2022 року;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 14718 грн 90 коп;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 14718 грн 90 коп;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення розрахунку, нарахування та виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік за 3 календарних днів в сумі 1471 грн 89 коп;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 рік за 3 календарних дні в сумі 1471 грн 89 коп;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення розрахунку, нарахування та виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки жінкам, які мають двох дітей до 15 років на підставі ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2017-2022 роки за 60 календарних днів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані додаткові відпустки жінкам, які мають двох дітей до 15 років на підставі ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2017- 2022 роки за 60 календарних днів;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення розрахунку, нарахування та виплати доплати медичним працівникам згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 «Деякі питання оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я» за січень-березень 2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити доплату медичним працівникам згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 2 «Деякі питання оплати праці медичним працівникам закладів охорони здоров`я» за січень-березень 2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за непроведення повного розрахунку при звільненні відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» за період з 23 лютого 2022 року по день ухвалення рішення судом.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року вказаний адміністративний позов було повернуто позивачу.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо строку звернення до суду. Скаржник вказує на те, що не отримувала від Військової частини НОМЕР_1 грошового атестату, копії наказу про звільнення та повідомлення про суми, нараховані та виплачені звільненому працівникові. Позивач також просить врахувати, що введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року об`єктивно вплинуло на можливість звернення до адміністративного суду в строк, встановлений ст. 122 КАС України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що підставою для звернення до суду стала незгода позивача з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у непроведенні повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «По стройовій частині» від 23 лютого 2022 року № 44 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас та знято з усіх видів забезпечення.

Зверненню до суду з адміністративним позовом передував адвокатський запит представника позивача від 21 жовтня 2022 року до Військової частини НОМЕР_1 про надання документів та інформації, зокрема, щодо компенсації за невикористане речове майно.

Суд першої інстанції встановив, що позовну заяву подано з пропуском строку, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України та ухвалою суду від 08 грудня 2022 року залишив позовну заяву без руху.

Позивач 14 грудня 2022 року подала клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому посилалася на положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України та просила врахувати, що пропуск строку обумовлений неврученням документів про звільнення і проведений розрахунок. Також позивач зазначала, що має двох неповнолітніх дітей і разом з родиною переміщувалася в інші населені пункти щоб не опинитися в епіцентрі ракетних ударів з боку російської федерації.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач була звільнена з військової служби 23 лютого 2022 року, проте до суду звернулася лише 01 грудня 2022 року, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Суд першої інстанції також зазначив, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Необізнаність позивача про складові виплаченого грошового забезпечення не є такою причиною, адже позивач не була позбавлена можливості раніше отримати інформацію про суми нарахованого та виплаченого їй грошового забезпечення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви, адже він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Протягом періоду, за який позивач просить провести перерахунок та виплату складових грошового забезпечення і компенсації за неотримане речове майно, а також на час виключення її зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 - 23 лютого 2022 року, положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України діяли у редакції, яка передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», що набрав законної сили 19 липня 2022 року, внесено зміни, зокрема, у ч. 2 ст. 233 КЗпП України і викладено її в такій редакції: «Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що судом першої інстанції було неправильно вирішено питання щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду.

Згідно зі ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Колегія суддів враховує, що на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (19 липня 2022 року) та обмеження строку звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, річний строк, протягом якого ОСОБА_1 мала б право на поновлення строку звернення до суду згідно зі ст. 234 КЗпП України - не сплинув.

Відповідно, для поновлення строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі його пропуску, ОСОБА_1 належало подати адміністративний позов до 22 лютого 2023 року згідно зі ст. 234 КЗпП України. Як вже зазначалося, цей адміністративний позов подано 01 грудня 2022 року, тобто до закінчення строку, передбаченого ст. 234 КЗпП України, що не було враховано судом першої інстанції.

Крім того суд першої інстанції не взяв до уваги, що строк звернення до суду з вимогами, які стосуються нарахування і виплати грошового забезпечення, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, станом на 01 грудня 2022 року - не сплинув в силу вимог до п. 1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України.

Так, відповідно до п. 1 розділу ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Колегія суддів враховує, що на час набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (19 липня 2022 року) діяв карантин, встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

З урахуванням змін, внесених до зазначеної постанови, карантин на території України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, діє з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року.

Таким чином з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» тримісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України, продовжується на весь строк дії карантину та, відповідно, не сплинув станом на день звернення ОСОБА_1 до суду з цим адміністративним позовом.

Також суд першої інстанції не перевірив, чи всі виплати, про нарахування яких просить позивач, за своїм характером є складовими грошового забезпечення, що впиває на визначення норми права, яка встановлює строк звернення до суду.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що правову природу компенсації за неотримане речове майно було досліджено Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду та зроблено висновок, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби. Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме п. 3 ч. 1 ст. 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами. Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно Верховний Суд зазначив, що її слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Таку правову позицію викладено в постанові Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Враховуючи визначену у вказаній постанові Верховного Суду правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Такий висновок колегії суддів відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 30 серпня 2021 року у справі № 520/7668/20, від 23 червня 2022 року у справі № 540/1951/20, від 23 червня 2022 року у справі № 540/2001/21.

Як вже зазначалося, ОСОБА_1 зверталася до суду першої інстанції з клопотанням про поновлення строку звернення до суду, в якому посилалася на введення з 24 лютого 2022 року (з наступного дня після звільнення з військової служби) воєнного стану, а також на вимушений переїзд до інших регіонів України разом з родиною, яка має неповнолітніх дітей, з метою забезпечення безпеки для життя і здоров`я.

Разом з тим суд першої інстанції не надав правової оцінки зазначеним доводам позивача під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку звернення до суду з вимогами щодо виплати складових грошового забезпечення є помилковим, а про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з вимогами щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно - не є належним чином обґрунтованим. Відтак, ухвала суду від 29 грудня 2022 року не відповідає нормам процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 29 грудня 2022 року про повернення позовної заяви та є підставами для її скасування.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення без додержання норм процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року про повернення позовної заяви - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - направити до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест