Справа № 640/14819/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

представника позивача Пушкар І.А.,

представника відповідача Пуленця А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Кабінету Міністрів України про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просило суд:

визнати протиправними та нечинними положення п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 №921-р «Деякі питання опалювального сезону 2019/20 року», а саме, в частині слів:

«…укласти до 15 жовтня 2019 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та принципу недискримінацїї;

разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального періоду 2019/20 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах;

укласти договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2021- залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 02.08.2022 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково: скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021, а справу № 640/14819/20 за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування розпорядження, - направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою направлення даної справи на новий розгляд Верховний Суд зазначив наступне: «…Суди попередніх інстанції ухвалюючи судові рішення по суті позовних вимог не досліджували питання проведення чи не проведення попередніх консультації із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства, які повинні передувати прийняттю рішення КМУ, передбаченого положеннями статті 11 Закону № 329-VIII, у тому числі не надано правої оцінки формі, у якій має надаватися така консультація, обсяг питань, що нею охоплюється, чи охоплює консультація питання про які йдеться у спірному розпорядженні, а також чи носить така консультація інформаційний, дорадчий або обов`язковий характер…».

За наслідком нового розгляду справи № 640/14819/20, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2022 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач зауважує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції як у питаннях факту (щодо встановлення обставин у справі), так і в питаннях права (щодо застосування норм матеріального та процесуального права).

На думку позивача, суд першої інстанції не з`ясовував таку важливу для правильного вирішення справи обставину, як відповідність оскаржуваного Розпорядження актам вищої юридичної сили, а саме ч.4 ст.11 Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII.

Позивач не погоджується з посилання суду першої інстанції на те, що він «…вважає необґрунтованими посилання позивача на відсутність загальносуспільного інтересу, передбаченого положеннями частини 3 статті 11 Закону України "Про ринок природного газу"…», оскільки, як з відзиву на позовну заяву та письмових пояснень відповідача встановлено, що загальносуспільний інтерес полягає у необхідності забезпечення стабільності функціонування ринку природного газу (п. 2 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII).

На думку позивача, інформація про загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки, мала бути визначена безпосередньо у Розпорядженні «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» від 29.09.2019 № 921-р, а не у процесуальних документах Кабінету Міністрів України (відзиві на позов та письмових поясненнях).

Крім цього, загальносуспільного інтересу, який полягає у необхідності забезпечення стабільності функціонування ринку природного газу п.2 ч. 3 ст.11 Закону України «Про ринок природного газу» не містить.

На думку позивача, своєчасний і належний початок та проходження опалювального сезону 2019/20 року не є ні загальносуспільним інтересом у процесі функціонування ринку природного газу (виключний перелік міститься у ч. 3 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу»), ні виключним випадком, адже опалювальні сезони проходять щороку, тому є регулярними, передбачуваними та прогнозованими, а не виключними випадками, характерними лише для опалювального сезону 2019/2020, що підтверджується прийнятими Кабінетом Міністрів України аналогічними за змістом розпорядженнями №720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року", №717-р "Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року".

Недоведеним позивач вважає й твердження суду першої інстанції (з посиланням на висновок Міністерства юстиції України) щодо реалізації АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" завдань, передбачених пунктами 1, 2 проекту «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» від 29.09.2019 №921-р, в рамках Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867.

Позивач зауважує, що попередні консультації із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства є обов`язковою вимогою ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» (незалежно від характеру та форми таких консультацій) та, відповідно, не можуть створювати для відповідача додаткових обов`язків.

Щодо правових висновків Верховного Суду, які застосував суд першої інстанції, позивач зауважив, що по-перше, постанови Верховного Суду від 20.01.22 у даній справі, тобто у справі № 640/14819/20, не існує (постанова Верховного Суду винесена іншою датою). А у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 826/9665/16, правова позиція щодо обов`язковості/необов`язковості попередніх консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства відсутня.

Позивач вважає, що судом першої інстанції неправильно тлумачиться ч. 1 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», в частині попередніх консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства, оскільки суд першої інстанції розуміє цю вимогу як необов`язкову та таку, що надає право Кабінету Міністрів України самостійно вирішувати виконувати цю вимогу Закону України «Про ринок природного газу» чи ні (в силу Конституції України та законів України, права вирішувати, який закон чи норму виконувати або не виконувати у Кабінет Міністрів України не має). Крім того, у Законі України «Про ринок природного газу» відсутні вимоги щодо форми, змісту та обов`язковості врахування результатів таких консультацій, а не щодо їх проведення взагалі.

Незастосування закону, який мав бути застосований, полягає, на думку позивача, у відсутності посилань суду першої інстанції на ті норми законів, що дійсно регулюють спірні правовідносини або суттєво впливають на них, зокрема:

п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про ринок природного газу», яким встановлено один з найважливіших принципів функціонування ринку природного газу - невтручання держави у його функціонування, крім випадків, коли це необхідно для усунення вад ринку або забезпечення інших загальносуспільних інтересів, за умови що таке втручання здійснюється у мінімально достатній спосіб. Регулювання спірних правовідносин зазначеними нормами виявляється у забороні державним органам встановлювати обов`язки для учасників ринку природного газу (що розцінюється як "втручання") в усіх випадках, які не охоплюються визначенням "забезпечення загальносуспільних інтересів";

частин 1, 3, 4 ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», якими визначено критерії, яким має відповідати рішення Кабінету Міністрів України про покладення спеціальних обов`язків для цілей встановлення законності та відповідності Розпорядження «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» від 29.09.2019 № 921-р, актам вищої юридичної сили;

ст. 41 Конституції України, статті 316-319, 321, 626, 627 Цивільного Кодексу України, статей 19, 42-44, 67 Господарського Кодексу України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже позивач ж власник природного газу, тобто "майна" у розумінні статті 1 Першого протоколу має право мирно володіти своїм майном, що відповідно як до національного законодавства, так і до практики ЄСПЛ тлумачиться у широкому значенні - як "тріада" повноважень власника володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

На думку позивача, вирішуючи спір, предметом якого є розпорядження Кабінету Міністрів України, суд першої інстанції, в силу пп. 1 п. 1 та п. 9 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України, повинен був визначити, чи є цей акт законним та чи відповідає актам вищої юридичної сили. Оскільки питання законності судом першої інстанції належно не досліджувалось, наявне порушення пп. 1 п. 1 та п. 9 ст. 264 Кодексу адміністративного судочинства України.

Порушення процесуального права вбачається і в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не перевірив посилання позивача на норми Закону України «Про ринок природного газу», що вказують на невідповідність Розпорядження «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» від 29.09.2019 № 921-р актам вищої юридичної сили, проте визнав визначальними при вирішенні спору надані відповідачем матеріали (пояснювальна записка до проекту оскаржуваного розпорядження, довідка про погодження проекту Розпорядження, висновок Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи до проекту Розпорядження, порівняльна таблиця та довідка щодо відповідності зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу проекту оскаржуваного розпорядження), які, на думку позивача, взагалі не є доказами правомірності прийняття оскаржуваного розпорядження. На думку позивача, таке порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України залишилось непоміченим судом першої інстанції.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду 21.03.2023 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 26.04.2023.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

В судове засідання, призначене на 26.04.2023 з`явилися представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримала апеляційну скаргу, представник відповідача заперечив проти задоволення такої. Учасники справи надали свої пояснення, правом подання додаткових пояснень не скористались, виступили в судових дебатах.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2019 Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження № 921 «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року», відповідно до пункту 1 якого: АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зобов`язано:

укласти до 15.10.2019 договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють в виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 357 та принципу недискримінації;

разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального періоду 2019/20 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах;

укласти договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Позивач вважаючи протиправним положення п. 1 вказаного Розпорядження позивач, звернувся до суду для захисту своїх прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої прийшов до висновку, що Енергетичне Співтовариство виконує наглядову функцію за додержанням учасниками Енергетичного Співтовариства принципів Угоди про заснування Енергетичного співтовариства, і в разі виникнення порушень при ухваленні учасником співтовариства рішень, Співтовариство реагує відповідними зауваженнями. Крім того, проаналізувавши Договір про заснування Енергетичного Співтовариства, Закон України Про ратифікацію Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, Протокол про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, суд прийшов до висновку про відсутність чітко визначеного механізму (порядку, процедури) проведення консультацій у процесі функціонування ринку природного газу учасника Співтовариства із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

На виконання статей 3 та 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон № 794-VII) діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Керуючись ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Частина 1 ст. 49 Закону № 794-VII встановлює, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі - Закон № 2633-IV) визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання, згідно із статтею 9 якого завданнями державного управління у сфері теплопостачання є, зокрема, забезпечення надійності теплопостачання як одного з необхідних елементів безпеки людини, а також створення механізмів функціонування ефективного ринку теплової енергії.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону № 2633-IV державне управління у сфері теплопостачання здійснюють:

на загальнодержавному рівні - Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади у межах своїх повноважень;

на місцевому рівні - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації.

Стаття 10 Закону № 2633-IV визначає повноваження Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання.

До повноважень Кабінету Міністрів України належать:

розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання;

координація діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади у сфері розробки державних (міждержавних, регіональних) цільових програм розвитку систем теплопостачання, довгострокового прогнозування споживання теплової енергії, нормативно-правових актів щодо формування цін на теплову енергію;

організація здійснення контролю та обліку в цій сфері;

вирішення інших питань у сфері теплопостачання відповідно до законів України.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі - Закон № 329-VIII).

Відповідно до ст. 2 Закону № 329-VIII на виконання зобов`язань України за Договором про заснування Енергетичного Співтовариства та Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, цей Закон спрямований на імплементацію актів законодавства Енергетичного Співтовариства у сфері енергетики, а саме: Директиви 2009/73/ЄС про спільні правила внутрішнього ринку природного газу та про скасування Директиви 2003/55/ЄС; Регламенту (ЄС) 715/2009 про умови доступу до мереж транспортування природного газу та яким скасовується Регламент (ЄС) 1775/2005; Директиви 2004/67/ЄС про здійснення заходів для забезпечення безпеки постачання природного газу.

Правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Суб`єкти владних повноважень, а також суди при застосовуванні норм цього Закону беруть до уваги правозастосовну практику Енергетичного Співтовариства та Європейського Союзу, зокрема рішення Суду Європейського Союзу (Європейського Суду, Загального Суду), практику Європейської Комісії та Секретаріату Енергетичного Співтовариства щодо застосовування положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у частині першій цієї статті.

Рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Згідно з принципом пропорційності рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень повинні бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети задоволення загальносуспільного інтересу.

Згідно з принципом прозорості рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень мають бути належним чином обґрунтовані та повідомлені суб`єктам, яких вони стосуються, у належний строк до набрання ними чинності або введення в дію.

Згідно з принципом недискримінації рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити:

до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо тільки така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу;

до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу.

Дія принципів, зазначених у цій частині, поширюється також на суб`єктів ринку природного газу у випадках, передбачених цим Законом.

Частини 1-4, 7, 8 7 ст. 11 Закону № 329-VIII встановлюють, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України.

Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

До загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать:

1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу;

2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів;

3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів;

4) захист здоров`я, життя та власності населення.

Рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати:

1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу;

2) обсяг спеціальних обов`язків;

3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки;

4) обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків;

5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки;

6) територію та строк виконання спеціальних обов`язків;

7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті.

Суб`єкт ринку природного газу, на якого покладаються спеціальні обов`язки відповідно до частини першої цієї статті, має право на отримання компенсації економічно обґрунтованих витрат, здійснених таким суб`єктом, зменшених на доходи, отримані у процесі виконання покладених на нього спеціальних обов`язків, та з урахуванням допустимого рівня прибутку відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі, доводить до відома Секретаріату Енергетичного Співтовариства інформацію про заходи, вжиті на виконання цієї статті, у тому числі щодо можливих наслідків таких заходів для конкуренції на ринку природного газу України та на ринку природного газу Енергетичного Співтовариства.

Оновлення інформації про заходи, вжиті на виконання цієї статті, надається Секретаріату Енергетичного Співтовариства центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі, раз на два роки.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати: загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу; обсяг спеціальних обов`язків; коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки; обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків; категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки; територію та строк виконання спеціальних обов`язків; джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Крім того, спеціальні обов`язки покладаються у виключних випадках та прийняттю рішення передують консультації із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Як підтверджено матеріалами справи, проект спірного Розпорядження № 921 розроблено Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за власною ініціативою з метою забезпечення вжиття необхідних заходів для своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2019/20 року.

Так, для досягнення вищезазначеної мети, серед іншого, позивачу доручено укласти договори про постачання природного газу з суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії, забезпечити безперебійне постачання природного газу протягом опалювального періоду, укласти договори про реструктуризацію заборгованості з теплопостачальними організаціями.

Також, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України під час розроблення проекту спірного Розпорядження № 921-р у пояснювальній записці зазначено, що відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу обов`язковою умовою для постачання НАК «Нафтогаз України» природного газу для певного підприємства є укладення договору постачання природного газу (у визначених чинним законодавством випадках також виконання обов`язку щодо відкриття рахунків iз спеціальним режимом використання відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання» та розпорядження Кабiнету Мiнiстрiв України «Про порядок розрахунків за спожитий природний газ виробниками електричної енергії, які використовують природний газ для її виробництва».

Крім того, в пояснювальній записці зазначено, що його прийняття забезпечить вирішення проблемних питань у сфері житлово-комунального господарства регіонів, зокрема, забезпечить своєчасний початок та стале проходження опалювального періоду 2019/20 року.

Відтак, для забезпечення своєчасного та належного початку та проходження опалювального сезону 2019/20 року виникла нагальна потреба у розробці та прийнятті проекту розпорядження.

Так, обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації визначає Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 (далі - Положення № 867).

На виконання п. 1 Положення № 867 це Положення:

застосовується у прозорий і недискримінаційний спосіб та не обмежує права суб`єктів господарювання, що створені відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, зокрема право на здійснення постачання природного газу споживачам за умови дотримання вимог законодавства;

не позбавляє побутових споживачів, релігійні організації та виробників теплової енергії права обирати постачальника природного газу і права придбавати природний газ за цінами, що вільно встановлюються сторонами договору постачання природного газу згідно із Законом України "Про ринок природного газу";

не позбавляє постачальників природного газу, зокрема із спеціальними обов`язками, права вільно обирати оптового продавця природного газу для потреб їх господарської діяльності.

Підпунктом 1 п. 3 Положення № 867 покладаються такі спеціальні обов`язки:

на ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України"):

продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

постачати природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України "Міжнародний дитячий центр "Артек", постачання яким у відповідному періоді (місяці постачання) не здійснює інший постачальник (у тому числі інший постачальник із спеціальними обов`язками відповідно до цього Положення), на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме:

- виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору);

- виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень житлового фонду та гуртожитків, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії, які фінансуються за рахунок державного чи місцевого бюджету, що використовують природний газ з метою опалення службових та виробничих приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії - об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельним кооперативам та суб`єктам господарювання, що використовують природний газ з метою гарячого водопостачання і опалення приміщень, які належать їм на праві власності або іншому речовому праві;

- виробникам теплової енергії, що використовують природний газ для виробництва електричної енергії;

- виробникам теплової енергії, управління майном яких здійснюється суб`єктами господарювання, які залучені Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, відповідно до статті 21 Закону України "Про Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", для всіх категорій використання природного газу;

придбавати природний газ у господарських товариств, 100 відсотків акцій (паїв, часток) яких належать державі або іншому господарському товариству, єдиним акціонером якого є держава (ПАТ "Укргазвидобування", акціонерне товариство "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - ДАТ "Чорноморнафтогаз"), для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек" та виробників теплової енергії для всіх категорій використання природного газу на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням.

Пункти 5 та 9 Положення № 867 встановлюють, що обов`язки, передбачені абзацами другим, третім і одинадцятим підпункту 1 та підпунктами 3 і 4 пункту 3 цього Положення, не застосовуються до побутових споживачів та релігійних організацій, що проживають/розташовані на тимчасово окупованій території України.

Обов`язки, передбачені абзацами четвертим - десятим підпункту 1 пункту 3 цього Положення, не застосовуються до діяльності з постачання природного газу на об`єкти газоспоживання виробників теплової енергії, що розташовані на тимчасово окупованій території України.

З 1 січня 2019 р. по 1 травня 2020 р. НАК "Нафтогаз України" зобов`язана постачати природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України "Міжнародний дитячий центр "Артек", постачання яким у відповідному місяці постачання не здійснює інший постачальник (у тому числі інший постачальник із спеціальними обов`язками відповідно до цього Положення), незалежно від наявності заборгованості (у тому числі простроченої) у споживача перед попереднім постачальником у разі виконання всіх таких умов:

1) укладення споживачем договору розподілу природного газу з оператором газорозподільної системи, до якої підключений об`єкт газовикористання споживача;

2) присвоєння споживачу оператором персонального коду ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (далі - ЕІС-код споживача);

3) отримання НАК "Нафтогаз України" не пізніше 20 грудня 2018 р. (або до 20 числа місяця, що передує місяцю постачання, якщо першим місяцем постачання не є січень 2019 р.) від Мінфіну (за зверненням НАК "Нафтогаз України") або безпосередньо від споживача під час укладення договору постачання природного газу такої інформації про споживача: вид об`єкта газовикористання; поштова адреса об`єкта газовикористання; найменування оператора газорозподільної системи, з яким споживач уклав договір розподілу природного газу; EІC-код споживача.

Постачання природного газу відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що визначається відповідно до пунктів 12 і 13 цього Положення, збільшеною на торговельну надбавку (націнку) постачальника, яка не може перевищувати 2,5 відсотка зазначеної ціни.

Кожен побутовий споживач має право на вільний вибір та зміну постачальника на умовах та у порядку, визначених законодавством.

За приписами абзаців 1-9 п. 11 Положення № 867 виробник теплової енергії має право з 1 листопада 2018 р. по 1 травня 2020 р. придбавати природний газ для всіх категорій використання природного газу у НАК "Нафтогаз України" у разі виконання таких умов:

1) укладення виробником теплової енергії договору постачання природного газу з НАК "Нафтогаз України" відповідно до законодавства;

2) виконання виробником, на якого станом на 30 вересня 2015 р. поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" або якому надано в користування (оренду, концесію, управління тощо) цілісний майновий комплекс або індивідуально визначене майно з вироблення теплової енергії, що використовувалися виробником теплової енергії, на якого станом на 30 вересня 2015 р. поширювалася дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", обов`язку щодо відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

3) виконання виробником теплової енергії, що також придбаває природний газ, у тому числі для виробництва електричної енергії, установлених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20 травня 2015 р. № 670 "Про порядок розрахунків за спожитий природний газ виробниками електричної енергії, які використовують природний газ для її виробництва" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 53, ст. 1722) вимог щодо проведення розрахунків з використанням механізму розподілу коштів, що надходять за відпущену електричну енергію на рахунки із спеціальним режимом використання.

Крім того, виробнику теплової енергії необхідно виконати одну з таких умов:

досягнення станом на 23 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу, рівня розрахунків виробника теплової енергії (без урахування штрафних санкцій) з урахуванням суми нарахованих та неперерахованих пільг і субсидій згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. № 256 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 10, ст. 482; 2003 р., № 44, ст. 2309), за усіма укладеними з НАК "Нафтогаз України" договорами про постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) не нижче 90 відсотків (у період з 1 грудня 2018 р. до 1 квітня 2019 р. - не нижче 78 відсотків, а для виробника теплової енергії, управління майном якого здійснює Фонд державного майна і який використовує природний газ для виробництва теплової та електричної енергії, у період з 16 листопада 2018 р. до 1 квітня 2019 р. - не нижче 60 відсотків); або

укладення з НАК "Нафтогаз України" договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ згідно з типовим договором у рамках реалізації Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (за наявності відповідної заборгованості) та виконання зазначеного договору; або

подання виробником теплової енергії до НАК "Нафтогаз України" погодженого НАК "Нафтогаз України" та виконавчим органом відповідної місцевої ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. щодо всіх договорів з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, виданої НАК "Нафтогаз України", та виконання такого графіка, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядку розрахунків, установленого між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).

При цьому графіки погашення заборгованості, подані виробниками теплової енергії та прийняті НАК "Нафтогаз України" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. № 758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 79, ст. 2651), використовуються для цілей цього Положення та не підлягають зміні або коригуванню, крім випадків участі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій у процедурі врегулювання заборгованості за спожитий природний газ, визначеній Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", в частині реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.

На виконання пунктів 15, 16 Положення № 867 постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, затвердженого відповідно до статті 12 Закону України "Про ринок природного газу".

Міненерговугілля повідомляє Секретаріатові Енергетичного Співтовариства про хід здійснення заходів, передбачених цим Положенням.

Так, Міністерство юстиції України у Висновку щодо відповідності Розпорядження «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» від 29.09.2019 № 921-р актам законодавства, що мають вищу юридичну силу, вказало на те, що загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу, має бути визначено у рішенні Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу. У зв`язку з цим, Міністерство юстиції України наголосило, що завдання, виконання яких передбачено пунктом 1, 2 проекту Розпорядження «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» від 29.09.2019 № 921-р, реалізуються АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», а також операторами газотранспортних газорозподільних мереж в рамках Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, яке є обов`язковим до виконання.

Відтак, проект спірного Розпорядження містить механізм, що є предметом регулювання Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867.

Згідно Довідки щодо відповідності зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу проект Розпорядження «Деякі питання опалювального періоду 2019/20 року» від 29.09.2019 № 921-р не суперечить зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції, у тому числі міжнародно-правовим, та праву Європейського Союзу.

Як вказано вище, до загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать:

1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу;

2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів;

3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів;

4) захист здоров`я, життя та власності населення.

Позивач вважає протиправним п. 1 Розпорядження № 921-р, зокрема абзаци якими АТ «НАК «Нафтогаз України» надавалось доручення: «…укласти до 15 жовтня 2019 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та принципу недискримінацїї;

разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального періоду 2019/20 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах;

укласти договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Проаналізувавши зміст ч. 3 ст. 11 Закону № 329-VIII, колегія суддів відхиляє тезу позивача, що оскаржувана частина Розпорядження № 921-р не відповідає даному припису, оскільки безпосередньо не містить зазначення який саме з загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу реалізує, оскільки, як вірно зазначено відповідачем стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів цілком логічно випливає зі спрямованості даного припису. Крім того такого роду обґрунтування, на думку колегії суддів, мають містити проекти, пояснювальні записки тощо, але не безпосередньо розпорядження Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів не заперечує, що ч. 1 ст. 11 Закону № 329-VIII передбачено можливість покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства

01.02.2011 Україна набула статусу Договірної Сторони в Енергетичному Співтоваристві Південно-Східної Європи. Протокол про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства було підписано 24.09.2010 в місті Скоп`є (Македонія) і ратифіковано Законом України "Про ратифікацію Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства" від 15.12.2010 № 2787-VI.

Приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, який підписано сторонами 25.10.2005 та набув чинності для України з 01.02.2011, має на меті встановлення довгострокової фінансової стабільності енергетичного сектора та поліпшенню інвестиційного клімату в Україні, стимулювання регіональної інтеграції та торгівлі, допомоги вирішенню проблем боротьби зі змінами клімату та запровадженню енергозберігаючих технологій тощо.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, Договір про заснування Енергетичного Співтовариства, Закон України Про ратифікацію Протоколу про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства, Протокол про приєднання України до Договору про заснування Енергетичного Співтовариства не місять чітко визначеного механізму (порядку, процедури) проведення консультацій у процесі функціонування ринку природного газу учасника Співтовариства із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Форма таких консультацій не встановлена, характер таких консультацій носить дорадчий, а не обов`язковий характер.

При цьому, Енергетичне Співтовариство виконує наглядову функцію за додержанням учасниками Енергетичного Співтовариства принципів Угоди про заснування Енергетичного співтовариства, і в разі виникнення порушень при ухваленні учасником співтовариства рішень, Співтовариство реагує відповідними зауваженнями.

Крім того, в суді першої та апеляційної інстанції, позивачем не надано доказів настання негативних наслідків надання відповідачем йому доручення, викладеного у п. 1 спірного Розпорядження № 921-р без проведення консультацій з Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, посилання позивача на те, що оскаржуваним Розпорядженням покладено на АТ «НАК «Нафтогаз України» додатковий обов`язок - укласти із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії договори, є безпідставним, оскільки постачання природного газу можливо лише на підставі відповідного договору.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову АТ «НАК «Нафтогаз України».

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова складена в повному обсязі 26 квітня 2023 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан