Справа № 520/2359/23
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 квітня 2023 року № 520/2359/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд.3, м. Тернопіль, 46001, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №54 від 12.12.2022, яким ОСОБА_1 відмовлено в переведенні на пенсію державного службовця у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу роботи на посадах державної служби через не зарахування до стажу державної служби періодів роботи ОСОБА_1 служби в державних податкових органах з 13.12.1994 по 26.04.1999 та з 27.11.2008 по 13.07.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу № 889-УІ11 від 10.12.2015 року, та здійснити нарахування і виплату такої пенсії з 08 грудня 2022 року (з дня звернення із відповідною заявою).

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою №5341 про перехід на пенсію за віком згідно ЗУ «Про державну службу», відповідачем розглянуто подану заяву та за результатами винесено рішенням №54 від 12.12.2022, яким відмовлено у задоволенні поданої заяви. Відмовляючи в призначенні пенсії орган Пенсійного фонду України зарахував до стажу позивачки роботу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців тільки періоди роботи з 14.01.2004 по 03.11.2005 у відділенні Державного казначейства у Зміївському районі та з 04.11.2005 по 03.06.2008 в Управління праці та соціального захисту населення Зміївської райдержадміністрації, що склало 4 роки 5 місяців 8 днів, у зв`язку з цим прийшов до висновку про недостатність для призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015, у відповідності до якого, як вказано в рішенні, пенсії призначаються особам, які на день набрання чинності вказаним законом займали посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України. Позивачці не було зараховано до стажу роботи періоди роботи в державних податкових органах.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, про недостатність для призначення позивачці пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015, у відповідності до якого, як вказано в рішенні, пенсії призначаються особам, які на день набрання чинності вказаним законом займали посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивачка - ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду України з заявою про перехід на пенсію за віком згідно ЗУ «Про державну службу».

Відповідачем, за результатами розгляду, прийнято рішенням №54 від 12.12.2022, яким відмовлено у задоволенні поданої заяви. Відмовляючи в призначенні пенсії орган Пенсійного фонду України зарахував до стажу позивачки роботу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців періоди роботи з 14.01.2004 по 03.11.2005 у відділенні Державного казначейства у Зміївському районі та з 04.11.2005 по 03.06.2008 в Управління праці та соціального захисту населення Зміївської райдержадміністрації, що склало 4 роки 5 місяців 8 днів, у зв`язку з цим прийшов до висновку про недостатність для призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» №889-УІІІ від 10.12.2015, у відповідності до якого, як вказано в рішенні, пенсії призначаються особам, які на день набрання чинності вказаним законом займали посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України. Позивачці не було зараховано до стажу роботи періоди роботи в державних податкових органах з 13.12.1994 по 26.04.1999 та з 27.11.2008 по 13.07.2016.

Вважаючи протиправною відмову пенсійного органу, оформленого рішення - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №54 від 12.12.2022, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 року (далі - Закон № 889-VIII), у якому передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визнано, що втратив чинність Закон України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Закону № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII та Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Статтею 62 Закону № Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Постанова № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Записи трудової книжки позивачки місять періоди її роботи в податкових органах:

13.12.1994 - прийнята на посаду державного податкового інспектора управління податків та зборів відділу юридичних осіб Зміївської податкової інспекції на підставі наказу №62-Л від 13.12.94;

30.12.1994 - призначена на посаду державного податкового інспектора відділу юридичних осіб управління податків і зборів на підставі наказу №74-Л від 30.12.94;

13.12.1994 - прийняла присягу державного службовця у відповідності до ЗУ «Про державну службу» від 16.12.93;

25.11.1996 - звільнена у зв`язку з ліквідацією державної податкової інспекції по Зміївському району та створенням податкової адміністрації у Зміївському районі на підставі ст. 36 п. 5 КЗпП України на підставі наказу №19-0 від 25.11.96;

26.11.1996 - прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб Державної податкової адміністрації у Зміївському районі по переводу з державної податкової інспекції по Зміївському району на підставі наказу № 1 -о від 26.11.96;

27.01.1997 - присвоєно звання інспектора податкової служби третього рангу на підставі наказу №3 від 27.01.1997;

27.03.1997 - переведена на посаду старшого державного податкового інспектора відділу справляння податків з юридичних осіб на підставі наказу №12-о від 27.03.1997;

16.03.1998 - Державна податкова адміністрація перейменована на Державну податкову інспекцію у Зміївському районі на підставі наказу №47 від 16.03.98;

26.04.1999 - звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №26-о від 26.04.99;

27.11.2008 - призначена на конкурсній основі на посаду головного державного податкового ревізор-інспектора відділу з оподаткування фізичних осіб на підставі наказу №46-о від 27.11.2008;

27.05.2009 - присвоєно чергове спеціальне звання «інспектор податкової служби II (другого) рангу» на підставі наказу №18-о від 27.05.2009;

02.11.2009 - призначена на посаду старшого державного податкового ревізор-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб на підставі наказу №45-о від 02.11.2009;

01.03.2012 - звільнена в порядку переведення до ДКІ у Зміївському районі Харківської області Державної податкової служби в зв`язку з реорганізацією ДКІ у Зміївському районі на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №7-о від 01.03.2012;

02.03.2012 - призначена на посаду старшого державного податкового ревізор-інспектора відділу оподаткування фізичних осіб Державної податкової інспекції у Зміївському районі Харківської області Державної податкової служби в порядку переведення з ДКІ у Зміївському районі на підставі наказу №2-о від 02.03.2012.

На підставі постанови КМУ №229 від 20.03.2013 Державна податкова інспекція у Зміївському районі Харківської області Державної податкової служби реорганізована шляхом приєднання до Державної податкової інспекції у Зміївському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів у Харківсокій області;

19.06.2013 - призначена на посаду старшого державного ревізор-інспектора відділу оподаткування та контролю об`єктів і операцій у порядку переведення з ДПІ у Зміївському районі Харківської області ДПС на підставі наказу №1-о від 19.06.2013;

01.01.2014 - присвоєне спеціальне звання інспектора податкової тамитної справи II рангу на підставі наказу №1-о від 08.01.2014;

25.02.2014 - призначена на посаду старшого державного ревізор-інспектора відділу оподаткування та контролю об`єктів і операцій на підставі наказу №16-о від 25.02.2014;

30.05.2014 - призначена на посаду головного державного ревізор-інспектора відділу оподаткування та контролю об`єктів і операцій на підставі наказу №34-о від 30.05.2014;

06.08.2014 - Державна податкова інспекція у Зміївському районі Головного управління Міндоходів у Харківській області постановою КМУ №311 від 06.08.2014 реорганізована в Державну податкову інспекцію у Зміївському районі Головного управління ДФС у Харківській області;

22.06.2015 - призначена на посаду головного державного ревізор-інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб на підставі наказу №3-о від 22.06.2015;

01.09.2015 - присвоєне спеціальне звання інспектора податкової та митної справи І рангу на підставі наказу №26-о від 04.09.2015;

01.02.2016 - призначена на посаду головного державного ревізор-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб на підставі наказу №5-о від 01.02.2016;

13.07.2016 - звільнена з посади у зв`язку з переведенням на роботу до Управління пенсійного фонду України в Зміївському районі Харківської області на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу №38-о від 13.07.2016.

Зазначене також підтверджується довідкою від 13.07.2016 №679/П/20-09-04-30, виданою ДПІ у Зміївському районі ГУ ДФС У Харківській області.

Разом з тим страховий стаж підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, які містять відомості за спірні періоди позивачки роботи в державних податкових органах.

Відповідачем не ставиться під сумнів достовірність наведеної в трудовій книжці та індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 позивачки інформації.

Суд звертає увагу, що оскаржуваним рішенням та відзивом на позов підтверджено зарахування пенсійним органом до стажу державної служби позивачки періодів її роботи з 14.01.2004 по 03.11.2005 у відділенні Державного казначейства у Зміївському районі та з 04.11.2005 по 03.06.2008 в Управління праці та соціального захисту населення Зміївської райдержадміністрації, що склало 4 роки 5 місяців 8 днів.

Проте, відповідач не зарахував стаж служби в державних податкових органах з 13.12.1994 по 26.04.1999 та з 27.11.2008 по 13.07.2016 р.

З цього приводу суд зазначає, що п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно п.1.1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 41.1.1. ст.41.1 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Згідно статті 1 цього Закону державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 2 Закону № 3723-ХІІ державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 21-275а13 зазначив, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Зважаючи на те, що цей висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, сформульований за результатами розгляду справи, фактичні обставини в якій є подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - у справі, що розглядається, спір також стосується зарахування до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, то суд враховуючи також Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ, приходить до висновку про те, що, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 липня 2018 року справа № 586/965/16-а, 18 березня 2021 року справа № 500/5183/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач приймаючи спірне рішення не врахував всіх обставин, які мають значення для його прийняття, з огляду на що воно є необґрунтованим, отже підлягають скасуванню.

При цьому, враховуючи, що відповідачем в даному випадку стаж позивачки, який дає право на переведення на пенсію державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу не обраховувався, а суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, суд вважає, за необхідне, на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки від 08.12.2022р. та при вирішенні питання зарахувати до її стажу державної служби періоди роботи з 13.12.1994 по 26.04.1999 та з 27.11.2008 по 13.07.2016.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд.3, м.Тернопіль, 46001, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №54 від 12.12.2022р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.12.2022р. та при вирішенні питання зарахувати до її стажу державної служби періоди роботи з 13.12.1994 по 26.04.1999 та з 27.11.2008 по 13.07.2016.

В іншій частині позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, буд.3, м.Тернопіль, 46001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.