Справа № 152/462/23
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 квітня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/462/23

Провадження №2-а/152/3/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими ст.ст.268-271, 286 КАС України для розгляду термінових справ, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчука Тараса Миколайовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

1.Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 10.04.2023 року звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області із адміністративним позовом до інспектора першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчука Т.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року.

За клопотанням позивача, яке розглянуто судом у письмовому провадженні у порядку підготовки справи до судового розгляду, на підставі ухвали суду від 13.04.2023 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (а.с.35-37).

В позові ОСОБА_1 просить скасувати постанову інспектора першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчука Т.М. серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП; справу про адміністративне правопорушення відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; адміністративний позов розглянути без його участі, оскільки він не має можливості бути присутнім у судовому розгляді через проходження військової служби.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 01.04.2023 року інспектором 1 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області Москальчуком Т.М. стосовно нього винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, з якою він не погоджується, оскільки вона, на його переконання, складена з порушенням норм чинного законодавства та містить недостовірні дані, що суперечать фактичним обставинам, що мали місце 01.04.2023 року на 284 кілометрі автомобільної дороги М21 «Виступовичі Могилів-Подільський», в м. Калинівка.

Зокрема, в п.5 постанови №6763282 зазначено, що «01.04.2023 року 09 год. 19 год. 42 с. керуючи транспортним засобом, рухаючись по трасі ад М21, 284 км. в населеному пункті м. Калинівка, позначеним дорожнім знаком 5.49, перевищив швидкість та рухався із швидкістю фіксація велась на прилад Тру-Кам №тс000303, чим порушив п.1.2.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.)».

З урахуванням фактичних обставин справи вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ст.122 КУпАП підлягає скасуванню, як незаконна.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена, зокрема, відповідальність водія за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Він є мобілізованим військовослужбовцем, рухався транспортним засобом у військовій формі з метою зустрічі з сім`єю, оскільки на даний час проходить військову службу в м. Житомир та виконує завдання в підрозділах десантно-штурмових військ Збройних Сил України.

При розгляді справи він повідомив працівника поліції, що рухається в Вінницьку область для зустрічі з сім`єю, зокрема, з дружиною ОСОБА_2 та з дочкою ОСОБА_3 , а також зазначив, що не здійснив жодного адміністративного правопорушення.

Працівником поліції під час розгляду справи не враховано особу, що притягається до адміністративної відповідальності, що впливає на обставини, що пом`якшують або виключають настання адміністративної відповідальності.

При здійсненні контролю за швидкісним режимом в м. Калинівці працівники поліції обрали місце згідно схеми 1, що додається. Контроль швидкості здійснювався щодо транспортних засобів, які рухалися в бік населеного пункту м. Вінниця.

У постанові №6763282 вказано, що він, керуючи транспортним засобом та рухаючись по трасі ад М21, на 284 км., в населеному пункті м. Калинівка, перевищив швидкість.

Разом з тим, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки 284 км траси ад М21 знаходиться в населеному пункті смт. Стрижавка та позначено на схемі 2, що додається.

Вважає, що місце правопорушення в оскаржуваній постанові відображено хибно, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не вказує на реальне місцезнаходження та містить суперечності.

Крім того, у постанові №6763282 не зазначено кількісних показників перевищення швидкості, що свідчить про порушення в оформленні постанови, оскільки оскаржуваний акт не містить опису обставин, що є важливими при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення.

До того ж, працівники поліції не врахували ситуації, яка склалася у водія до моменту проведення контролю швидкості, оскільки не бачили дорожнього руху, знаходячись за поворотом.

Проте, він, рухаючись до виїзду з м. Калинівка, помітив, що транспортний засіб, який знаходився попереду, почав різко гальмувати, ймовірно, з метою різкого зниження швидкості для проходження контролю швидкісного режиму в допустимих рамках. Для уникнення зіткнення він здійснив маневр змінив смугу руху на сусідню і навіть при цьому рухався з допустимим режимом швидкості, тобто не більше 70 км/год.

Тому вважає, що працівником поліції допущено порушення при оформленні постанови та не враховано обстановку, яка передувала контролю швидкісного режиму.

Крім того, на його думку, працівники поліції не можуть здійснювати заміри швидкості з місця, яке називають «засідка», коли не в повній мірі розуміють дорожню обстановку через брак видимості.

Звертає увагу суду на те, що вимірювання працівниками поліції швидкості руху може відбуватися лише у місцях, які позначені дорожнім знаком 5.76 ПДР.

Відповідно до п.4.1 ст.40 Закону «Про національну поліцію», для забезпечення публічної безпеки поліція може використовувати автоматичну фото- і відеотехніку.

При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті, інформація про автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Для цього у Правилах дорожнього руху передбачено спеціальний дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», який інформує про можливу фіксацію швидкості руху за допомогою спеціальних технічних засобів.

Якщо такого знаку не встановлено, то штраф за перевищення швидкості є неправомірним. При цьому, довести факт наявності такого попереджувального знаку повинен саме інспектор.

Також, звертає увагу суду, що замір швидкості здійснювався інспектором за допомогою приладу Тру-кам, тримаючи його в руках, на що також вказує фото з приладу зображення розміщене не рівно та під кутом. Однак, для точного вимірювання швидкості слід закріпити прилад на стаціонарному нерухомому об`єкті, тому вважає, що фіксація ймовірного правопорушення є не законною та не допустимою з огляду на те, що прилад Тру-кам не був встановлений стаціонарно.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які у протилежному випадку вважаються добросовісними.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Звертає увагу суду на те, що обидва працівники поліції, які працювали з метою контролю швидкості у м. Калинівка та винесли постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, мали нагрудні камери фіксації. Запис з камери працівників поліції може підтвердити або спростувати твердження, зазначені в цьому адміністративному позові.

Вважає, що ним не здійснено порушення ПДР України та він здійснював свій рух на законних підставах.

При винесенні оскаржуваної постанови інспектором не було дотримано вимог, передбачених ст.ст.245, 251, 268, 280 КУпАП України, зокрема не доведено його вини у вчиненні правопорушення.

Звертає увагу на той факт, що інспектором порушено вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853, зокрема, п.5 розділу IV якої передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

У п.4 оскаржуваної постанови не вірно зазначено документ особи, до якої застосовано адміністративне стягнення, оскільки вірним є не пенсійне посвідчення, а водійське посвідчення.

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Оскаржувану постанову він отримав 01.04.2023 року, тому ним не пропущено строк оскарження даної постанови до суду.

Також, ним сплачено судовий збір, квитанція про що додається.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, про його дату, час та місце повідомлений належним чином (а.с.28).

У п. 3 прохальної частини позовної заяви позивач ОСОБА_1 просить розглядати справу за його відсутності, оскільки проходить військову службу (а.с.7).

2. Виклад заперечень відповідачів інспектора першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчука Тараса Миколайовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.

Представник відповідачів інспектора першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчука Тараса Миколайовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Ковальчук Д.О., що діє на підставі довіреності від 22.12.2022 року за №18602/41/3/01-2-22 (а.с.58), скористався правом на подання відзиву та надіслав до Шаргородського районного суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 з додатками, який зареєстрований у суді 21.04.2023 року за №2244 (а.с.45-57, 59-73).

У поданій до суду 21.04.2023 року заяві по суті відзиві на позовну заяву представник відповідачів зазначає, що позов ОСОБА_1 вважає необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні.

Так, представник відповідачів Ковальчук Д.О. у відзиві зазначає, що Департамент патрульної поліції уповноважує його представляти та/або захищати права та законні інтереси Довірителя та його структурних підрозділів (в тому числі інтереси посадових осіб), зокрема, в судах при розгляді адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 під час складання оскаржуваної постанови виконував свої посадові обов`язки, то в даному випадку він діяв в інтересах Департаменту патрульної поліції як його посадова особа.

Таким чином, відповідно до довіреності, він має право на процесуальні права та представництво інтересів також і відповідача ОСОБА_4 , зокрема подавати відзив на позовну заяву.

Вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Під час несення служби в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.49 (смт. м. Калинівка Вінницького району) ПДР М-21 Виступовичі Могилів-Подільський, на 284 км, 01.04.2023 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000303) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу Skoda з номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 77 (сімдесят сім) км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 27 (двадцять сім) км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України.

Після цього було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Інспектор підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 «а» ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п.12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Інспектор Москальчук Т.М. виніс постанову за ч.1 ст.122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн., відповідно до санкції статті.

У визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду, що і зроблено позивачем, тобто порушень прав позивача не виявлено.

Звертає увагу суду на те, що процедурні порушення, допущенні суб`єктом владних повноважень при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, рішення.

Натомість вважає, що вчиненні органом управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та на встановлення обставин порушення і наслідки. Навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами Департаменту не може бути підставою для скасування постанови у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджується під час розгляду справи.

Зазначає, що у відповідача не було підстав для умисного спотворення обставин події.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивач, подавши позов та обґрунтовуючи свою позицію, не надав жодного доказу на її підтвердження. Обставини, викладені у позовній заяві, на переконання представника позивача, є суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факт вчинення останнім правопорушення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно КАС, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог. Також, обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).

Обставини, які виклав позивач у позовній заяві, є суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факт вчинення останнім адміністративного правопорушення.

Відповідно до фото та відео вбачається, що правопорушення здійснено саме в населеному пункті, оскільки зазначено широту та довготу, що дає можливість пересвідчитися, що дане місце є населеним пунктом.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності вважає правомірним.

Принцип роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 полягає в тому, що він, як лазерний вимірювач швидкості, здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі, під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

При цьому, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012 та зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 вимірювальний засіб ТгuСam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Виходячи з вищевказаних положень, у разі виключення затвердженого типу засобів вимірювальної техніки із Державного реєстру заборонялося їх серійне виробництво або ввезення на територію України.

Однак, засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із вказаного Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Також, звертає увагу суду, що, відповідно до п.3 Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 року №1161, який є чинним, зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, унесені в установленому порядку до набрання чинності Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалося до 01.01.2019 року. При цьому, прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно, його подальша експлуатація жодним чином не обмежена нормами чинного законодавства.

Наразі єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатацію, є необхідність здійснення їх повірки.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/25700, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 22.06.2022 року та чинного до 22.06.2023 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 №ТС000303 є придатним до застосування, як у ручному так і в автоматичному режимах.

Новим законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 року №1314-VI (набрав чинності 01.01.2016 року), не передбачено повторного проходження даної процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, такої процедури як «сертифікація» не міститься в нормах чинного законодавства України.

Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, згідно з наказом Мінекономрозвитку від 13.10.2016 року №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлено міжповірочні інтервали, в тому числі, для вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних, до яких відноситься і вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam. Міжповірочний інтервал для нього становить 1 рік (свідоцтво про повірку додається до матеріалів справи).

Представник відповідачів зазначає, що можливість використання виробу «TruCam LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc, також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 року №04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/ІES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Також Мінеконономрозвитку ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» (ДП Урметртестстандарт») надано лист-роз`яснення від 01.10.2019 року №22-38/49 про те, що опломбування лазерних випромінювачів швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 не передбачене експлуатаційними документами, методикою повірки або іншими нормативними документами.

У вище зазначеному листі проінформовано також, що прилад TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів (ТЗ), тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, прилад також може бути встановлено на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі. В автоматичному режимі без участі оператора забезпечується циклічне виконання послідовності дій: вибір цільового ТЗ, вимірювання швидкості руху ТЗ, документування результатів вимірювання та фотофіксація належної до цих результатів дорожньої ситуації.

Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, на переконання представника відповідачів, підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення, яка винесена компетентною службовою особою в межах своїх повноважень, фотознімками приладу TruCam, на яких зафіксований факт правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п.2.3 «б» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 12.4 Правил дорожнього руху України встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Посилання позивача на те, що дії поліцейських були незаконними, оскільки вимірювання швидкості руху було здійснено приладом із функцією фото- та відео фіксації TruCam, який знаходився в руках працівника поліції і переміщався у просторі, а не був встановлений стаціонарно, що, на думку останнього, суперечить ст.19 Конституції України та ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», спростовуються інформацією ДП «Укрметртестстандарт», відповідно до якої лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року у справі № 686/30567/20.

Крім того, представник відповідачів вважає безпідставними доводи позивача про порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

У статті 222 КУпАП (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо.

Також Конституційний Суд України у п.2.3 мотивувальної частини рішення від 26.05.2015 року №5-рп/2015 зазначив, що у ч.ч.1, 2 ст.258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За змістом пунктів 1 та 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена зокрема, ч.1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Інструкції №1395, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі, або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване в автоматичному режим.

Тому представник позивача вважає, що оскаржувана постанова винесена згідно з чинним законодавством.

Згідно із ст.251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими що використовуються особами, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також працюючими в автоматичному режимі, а також, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм в стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами.

Відповідно до ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи) та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, телефонах), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі.

Також в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 зазначено, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у тому випадку, якщо воно зафіксоване у встановленому законом порядку, що зроблено у даному випадку.

В судове засідання представник відповідачів Ковальчук Д.О., що діє за довіреністю від 22.12.2022 року №18602/41/3/01-22 (а.с.58), не прибув.

При цьому відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду адміністративного позову (а.с.24, 26, 27, 39, 42, 43, 75).

Представник відповідачів Ковальчук Д.О. у п.3 відзиву просить розгляд справи провести за відсутності відповідачів, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.57).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідачів.

1. В п.3 прохальної частини позову позивач ОСОБА_1 просить здійснювати розгляд справи за його відсутності (а.с.7).

2. 12.04.2023 року позивач ОСОБА_1 на електронну адресу суду подав клопотання про залучення співвідповідача Управління патрульної поліції в Вінницькій області ДПП (а.с.30-33).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, позивач до суду не подавав.

3. 21.04.2023 року представником відповідачів ОСОБА_5 подано до суду відзив (а.с.45-57).

4. В п.3 відзиву представник відповідачів просить проводити судовий розгляд у відсутності відповідачів (а.с.57).

Інших клопотань, пов`язаних з розглядом справи, відповідачі до суду не подавали.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Ухвалою суду від 11.04.2023 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчука Т.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року, відкрито провадження у справі; розгляд адміністративної справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими для розгляду термінових адміністративних справ ст.ст.268-271, 286 КАС України; судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін призначено на 27.04.2023 року о 15 годині у залі судових засідань №3 Шаргородського районного суду Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 231, м. Шаргород, Вінницька обл.); запропоновано відповідачеві у строк, що не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим статтею 162 КАС України, в тому числі, на електронну адресу суду (а.с.21-22).

2. На підставі ухвали суду від 13.04.2023 року у порядку письмового провадження з метою підготовки справи до судового засідання задоволено клопотання позивача про залучення до участі в справі в якості співвідповідача Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції; встановлено співвідповідачеві строк для подання відзиву на позов; повідомлено про дату судового засідання (а.с.35-37).

3. У зв`язку із неприбуттям у судове засідання позивача та представника відповідачів, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив рішення про розгляд справи у відсутності учасників справи.

4. Враховуючи, що перешкод для розгляду справи судом не встановлено в силу вимог ч.3 ст.268 КАС України, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без участі сторін і без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України.

ІV. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка аргументів позивача, відповідачів, висновок суду про наявність порушення прав позивача

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли публічно-правові відносини з приводу рішень, дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що 01.04.2023 року о 09:49:48 годині на 284 км. автодороги М21 у Калинівському районі Вінницької області відповідачем інспектором першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчуком Т.М. відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6763282, з п.5 якої вбачається, дослівно мовою оригіналу, що «01.04.2023 09:19:42 Водій керуючи тз рухаючись по трасі АД М21 284 км в населеному пункті місто Калинівка позначеним дорожнім знаком 5.49. Перевищив швидкість на рухався із швидкістю фіксація велась на прилад Тру-кам номер тс000303. Чим порушив п.1 2.4 ПДР Порушення швид. Режиму в населених пунктах (дозвол. швид. не більше 50км/год)» за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.13).

В п.4 оскаржуваної постанови вбачається, що особою, щодо якої розглядається справа, є ОСОБА_1 , зазначені відомості про особу останнього та місце проживання.

В п.5 оскаржуваної постанови також зазначено, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , це автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

Відповідно до п.6 оскаржуваної постанови, прийняте відповідачем рішення про вид адміністративного стягнення та сума штрафу: 340 грн.

В п.7 оскаржуваної постанови мало би бути зазначено, що до неї додається, оскільки вказаний пункт має назву «До постанови додається», проте, відповідачем інспектором першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчуком Т.М. не зазначено будь-яких додатків до цієї постанови.

Вказані судом факти підтверджуються другим примірником постанови, що оскаржується, який знаходиться у позивача, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.13).

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд відповідачем інспектором першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчуком Т.М. справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що вбачається із постанови.

Протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки із постанови про адміністративне правопорушення не вбачається, що вона винесена на підставі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.2-5 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Також, з оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що виклад обставин, установлених під час розгляду справи відповідачем інспектором першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчуком Т.М., не відповідає фактичним обставинам.

Так, суд звертає увагу на те, що у оскаржуваній постанові не вказано, з якою швидкістю рухався автомобіль під керуванням позивача ОСОБА_1 та на скільки він перевищив швидкість, рухаючись в м. Калинівка, що позначено дорожнім знаком 5.49.

Вказана обставина підтверджується копією того примірника постанови, яка надана позивачем до матеріалів адміністративної справи (а.с.13).

Натомість, суд констатує, що відповідачі, заперечуючи щодо адміністративного позову, не надали примірника оскаржуваної постанови.

Суд позбавлений можливості встановити вказані у оскаржуваній постанові обставини про перевищення позивачем ОСОБА_1 швидкості під час керування ним 01.04.2023 року транспортним засобом «SKODA OCTAVIA» з державним номером НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , в м. Калинівка, з огляду на те, що в ній відсутні відомості про те, з якою швидкістю він рухався та на скільки перевищив швидкість, а протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не складався.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі… Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи, зокрема, щодо показника швидкості, з якою рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_1 та показника перевищення швидкості; відомостей про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатора для доступу до зазначеної інформації; порядку звільнення від адміністративної відповідальності.

Також, судом встановлено, що відповідач при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення не роз`яснив позивачеві його прав та обов`язків, встановлених ст.268 КУпАП, оскільки в оскаржуваній постанові відсутній підпис ОСОБА_1 в графі про зазначення такого роз`яснення.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову.

Так, згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 не складався, а позивачем оспорюються відомості вчинення вказаного правопорушення з огляду, в тому числі, на не зазначення відповідачем у оскаржуваній постанові чисельного показника (значення) швидкості, з якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача в м. Калинівка 01.04.2023 року, а також не зазначення чисельного показника перевищення швидкості.

При цьому, суд зауважує, що відповідачі, заперечуючи щодо позову, не надали до відзиву постанови чи її копії, в якій би вказані чисельні показники (значення) швидкості, з якою рухався транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 в м. Калинівка 01.04.2023 року, а також чисельний показник перевищення ним швидкості були зазначені.

Суд не може самостійно, на шкоду особі, яка притягнута до адміністративної відповідальності, змінювати обставини справи, викладені в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) поширює на провадження у справах про адміністративні правопорушення стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод для кримінального провадження.

У справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява №16347/02) провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки таке порушення вчинене у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У справі «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року) ЄСПЛ розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, що цілком відповідало нормам російського законодавства, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, ЄСПЛ зазначив, що за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення частини 1 статті 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції.

Виходячи з практики ЄСПЛ, суд також не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у постанові у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона містить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення та свідчить про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

До відзиву представником відповідачів додано файли фото- фіксації порушення (а.с.59-60), на яких міститься зафіксоване приладом вимірювання швидкості TruCam фото транспортного засобу з державним номером НОМЕР_2 01.04.2023 року о 09:43-09:44 годині на автодорозі М21 284 км, вказаний ліміт швидкості 73 км/год, та швидкість автомобіля 77 км/год, що зафіксовано з дистанції 233,3 м, разом з тим, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні адміністративного правопорушення 01.04.2023 року, але о 09:19:42 годині, тобто за 25 хвилин до його фіксування приладом вимірювання швидкості TruCam.

Таким чином, приладом вимірювання швидкості TruCam зафіксовано швидкість керованого ОСОБА_1 автомобілем після того часу, який вказаний у постанові про адміністративне правопорушення.

Відтак, вказані файли фото- фіксації порушення (а.с.59-60) суд вважає неналежними, недопустими та недостовірними доказами, оскільки на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи, вони не містять інформації щодо предмета доказування, тобто одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Також, представником відповідачів до відзиву додано електронний носій диск DVD-R з відео файлами з бодікамер поліцейських, які не спростовують проаналізовані вище судом обставини, оскільки запис на них розпочато о 09:47 годині 01.04.2023 року, з відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем у зоні дії знаку 5.49 «Покажчик загальних обмежень швидкості», тобто вказаний електронний носій не може бути електронним доказом на підтвердження обставин, викладених у оскаржуваній постанові, оскільки не містить даних про обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та про відсутність події і складу адміністративного правопорушення під час керування позивачем транспортним засобом 01.04.2023 року о 09:19:42 години на 284 км автодороги М21.

Відтак, судом встановлено, що постанова серії ЄАС №6763282, винесена відповідачем інспектором Москальчуком Т.М. відносно ОСОБА_1 з істотними порушеннями КУпАП, не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст.280 КпАП України, не ґрунтується на повно з`ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення, та з порушенням вимог ст.283 КУпАП.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, якими доказами керувався відповідач при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення норми КУпАП ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки в постанові не зазначено не тільки чисельного показника швидкості, на яку перевищено допустиму на цій ділянці дороги швидкість, а й чисельного показника швидкості, з якою рухався автомобіль під керуванням позивача.

Так, ст.72 КАСУ встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 73-76 КАСУ встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 2, 4 ст.77 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі… Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах адміністративної справи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оскільки відповідачі як суб`єкти владних повноважень, згідно з вимогами ч.2 ст.71 КАС України, належними та допустимими доказами не довели правомірності прийнятого ними рішення.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі слід задовольнити, оскільки доводи позовної заяви є обґрунтованими та спростовують висновок відповідача інспектора першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчука Т.М., що викладений у оскаржуваній постанові.

Отже, враховуючи вимоги до доказів та доказування, встановлені у ст.251 КУпАП та у ст.ст.72-77 КАСУ, суд, оцінивши наявні в даній адміністративній справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про відсутність поставленого у винуватість органом поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Пунктом 1 частини 1 ст.247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Крім того, суд враховує вимоги ч.1 ст.284 КУпАП, відповідно до якої за наслідками розгляду по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Відповідно до ч.2 ст.284 КУпАП, постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Проаналізувавши всі наведені вище обставини та законодавство, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем у позові та представником відповідачів у відзиві, а також представлені стронами докази, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як відповідачами не надано доказів на спростування позовних вимог.

Таким чином, ОСОБА_1 доведено факт порушення його прав з боку відповідачів.

При цьому, суд констатує той факт, що відповідачі не були позбавлені можливості та права подавати докази та доводити перед судом їх переконливість.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають публічно-правові відносини з приводу рішень, дій суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що регулюються КАС України, КпАП України.

Відповідно до ст.ст.2, 5, 6, 8, 19, 20, 72-77, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача-суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст.122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

VІ. Висновки суду, розподіл судових витрат

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Виходячи з аналізу доказів, адміністративного законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору, КАСУ, суд вважає, що права позивача порушені відповідачами, оскільки судом встановлено та підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що складена посадовою особою відповідача Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції інспектором першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчуком Т.М. постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року, є протиправною.

Оскільки відповідачами не було надано доказів в обґрунтування заперечень проти позову, як і не було спростовано доводів позивача, то постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року, винесена відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. не відповідає вимогам законодавства, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, а позов задоволенню.

За таких обставин, не встановивши події вчинення позивачем адмінправопорушення і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суд прийшов до висновку про порушення прав позивача відповідачами, які підлягають поновленню шляхом задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 536,80 грн. (а.с.1).

Таким чином, оскільки позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то витрати на судовий збір у розмірі 536,80 грн., підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 8, 19, 20, 72-77, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, на підставі ст.ст.6, 7, 9, 251, 252, 254, 280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора першої роти першого батальйону Управління патрульної поліції в Вінницькій області Москальчука Тараса Миколайовича, Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №6763282 від 01.04.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КАС України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч.2 ст.295 КАС України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу (ч.3 ст.295 КАС України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.250 КАС України).

Рішення складено без його проголошення 27.04.2023 року.

Суддя: