Справа № 420/25411/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/25411/21
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О. О.

рішення суду першої інстанції прийнято

у м.Одеса, 12 грудня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК-97" до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» (надалі ТОВ «Шляховик-97», позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 31.05.2021 №1.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення (далі ППР), прийняте на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки акт від 19.04.2021 №2848/08/01/09/03446334 про наявність нібито порушень позивачем податкового законодавства, є безпідставним та підлягає скасуванню. Позивач вказав, що має у власності асфальтобетонний завод MARINI SUPER OBILE XPRESS2500 (далі АБЗ), який змонтований та введений в експлуатацію за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, с. Новополтавка, вул. Центральна. Резервуари для дизельного палива/газу є невід`ємною частиною АБЗ та не можуть розглядатись як самостійні одиниці. Під час проведення фактичної перевірки, позивачем були надані пояснення про те, що дизельне паливо використовується виключно для приготування асфальтобетонної суміші у відповідності до технологічного процесу. Технологічний паливний бак не може розглядатись як самостійний чи незалежний агрегат, що забезпечує виключно схоронність пального, основною функцією якого є забезпечення технологічного процесу функціонування АБЗ. У разі заправлення технологічного паливного баку з автоцистерни та відсутності можливості перекачки пального в інші ємності чи відвантажити іншим споживачам, поміщення пального в такий бак - не є окремим видом діяльності зі зберігання пального, який передбачає повернення пального із такої ємності, в тому числі для власного споживання, відповідно у позивача, відсутній обов`язок отримувати ліцензію на зберігання пального.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 31.05.2022 року №1. Стягнуто з Головного управління ДПС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 500,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області подано до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що податковим органом на підставі наказу від 08.04.2021 року №955-П проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97». У ході проведення перевірки результати якої оформлено відповідним Актом від 19.04.2021р. №2848/08/01/09/03446334, який є службовим документом та носієм доказової інформації про встановленні порушення, а також слугує підставою прийняття податкових повідомлень-рішень, було встановлено порушення ТОВ «Шляховик-97» ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» в частині зберігання пального без отримання ліцензії на право зберігання пального, а також не повідомлено контролюючий орган про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а саме резервуар горизонтальний циліндричний сталевий за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, с. Новополтавка, вул. Центральна, що використовуються у господарській діяльності, що є порушенням ст. 63 ПК України. Скаржник наголошує, що приписами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» прямо встановлено, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання всіх форма власності лише за наявності ліцензії на таке зберігання, та суб`єкт господарювання, який зберігає пальне виключно для потреб власного споживання повинен мати відповідну ліцензію. Оскільки, виключення мають лише суб`єкти господарювання, які або виробляють пальне, або здійснюють саме діяльність, пов`язану з оптовою чи роздрібною торгівлею пальним та зберігання пального, до числі яких суб`єкти господарювання, що використовують пальне для власних потреб не входять, ТОВ «Шляховик-97» має обов`язок отримати відповідну ліцензію, адже перевіряючими було встановлено наявність у позивача з 17.09.2019 та на час перевірки сталевих циліндричних горизонтальних резервуарів, в одному із яких зберігається та використовується в господарській діяльності дизельне пальне об`ємом 3482 л., за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального. Відтак, апелянт вважає доведеним правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

27.01.2023р. (вхід.№1821/23) від позивача у справі до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує на необґрунтованість апеляційної скарги, мотивуючи недоведеністю відповідачем порушень Товариством вимог податкового законодавства та безпідставністю висновку про здійснення зберігання пального за відсутності ліцензії на право зберігання пального, необхідності у поданні до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а саме резервуар горизонтальний циліндричний сталевий за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, с. Новополтавка, вул. Центральна.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ«Шляховик-97» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.10.2005 видами діяльності якого є: виробництво неметалевих мінеральних виробів, н.в.і.у (основний); виробництво неметалевих мінеральних виробів, н.в.і.у.; будівництво водних споруд; будівництво інших споруд, н.в.і.у.; діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; допоміжне обслуговування наземного транспорту; інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання; діяльність інших засобів тимчасового розміщування; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; будівництво доріг і автострад; будівництво мостів і тунелів.

08.04.2021 року з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу підакцизних товарів, введення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, на підставі пп.пп. 19-1.1.4, 19-1.1.16 п.19-1.1 ст.19-1, пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст. 75, пп. 80.2.5, п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України видано наказ ГУ ДПС у Запорізькій області №955-П «Про проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» (а.с. 97).

Відповідно до зазначеного наказу від 08.04.2021 року №955-П передбачено провести фактичну перевірку позивача з 09.04.2021 року за адресою господарської діяльності: Запорізька область, Чернігівський район, с. Новополтавка, вул. Центральна, тривалістю 10 діб, перевіряємий період з 01.07.2019 року по дату закінчення фактичної перевірки.

Підставою для проведення перевірок слугувала доповідна записка начальника Управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС в Запорізькій області від 08.04.2020 вн. №2342. На підставі вищезазначеного наказу від 08.04.2021 року №955-П та направлень на перевірку від 08.04.2021 року фахівцями контролюючого органу 09.04.2021 року здійснено вихід за адресою господарської діяльності позивача: Запорізька область, Чернігівський район, с. Новополтавка, вул. Центральна.

За результатами перевірки податковим органом був складений акт від 19.04.2021 №2848/08/01/09/03446334, у висновках якого зазначено про порушення позивачем зокрема статі 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 № 481/95-ВР, за що передбачена відповідальність згідно статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР (а.с. 99-101).

До зазначеного висновку відповідач дійшов з огляду на наступне.

Як зазначено в акті перевірки, відповідно до даних систем «ЄРАН» в перевіряємому періоді зареєстровано ряд акцизних податкових накладних на реалізацію в адресу ТОВ «Шляховик», важких дистиляторів (газойлів) код УКТ ЗУД в період відсутності ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) (а.с. 100).

Враховуючи вищевикладене, відповідач в акті перевірки вказав, що підприємством не дотримано термінів отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), чим порушено ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (Із змінами та доповненнями). При цьому, як вказує податковий орган, визначальним є факт надходження пального в місце зберігання, незалежно від часу такого зберігання та подальшої участі такого отриманого пального (списання, витрачання, тощо).

Не погоджуючись із вищезазначеними висновками акту перевірки від 19.04.2021 №2848/08/01/09/03446334 позивач 11.05.2021 року звернувся до відповідача з відповідними запереченнями (а.с. 110-112).

25.05.2021 ГУ ДПС в Запорізькій області №30855/6/08-01-09-01-15 розглянуто заперечення ТОВ «Шляховик», а висновки акту перевірки залишено без змін (113-116).

Також судом встановлено, що ГУ ДПС у Запорізькій області на підставі вищезазначеного акту перевірки винесено податкове повідомлення-рішення від 31.05.2021 року №1, №1 про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкції у розмірі 1 020,00 грн., 500 000, 00 грн відповідно (33-36).

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 31.05.2021 позивачем 11.06.2021 року подано скаргу до Державної податкової служби України.

Рішенням ДПС України №26601/6/99-00-06-03-01-06 від 24.11.2021 року скасовано ППР ГУ ДПС у Запорозький області від 31.05.2021 №1 та залишено без змін ППР від 31.05.2021 №1 (118-120).

Не погоджуючись із правомірністю прийнятого податкового повідомлення-рішення від 31.05.2021 року №1, вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом

Задовольняючи позовні вимоги, дослідивши акцизні (видаткові) накладні про придбання пального, на підставі яких відповідач встановив наявність зберігання ТОВ «Шляховик-97» пального, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати, що діяльність позивача підпадає під визначення «зберігання пального», яка в свою чергу підпадає під вимоги ліцензування у розумінні Закону №481/95-ВР, у зв`язку із чим вважав, що позивач не мав обов`язку отримувати ліцензію, що свідчить про протиправність прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (чинний у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.п.75.1.3. п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок та підстави проведення фактичної перевірки регулюється Податковим кодексом України. При цьому колегія суддів звертає увагу, що у межах даної справи не є спірним питання правомірність проведення перевірки позивача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до необґрунтованості висновків суду першої інстанції про протиправність прийняття ГУ ДПС у Запорізькій області податкових повідомлень-рішень:

-№ 1 від 31.05.12021р., яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 1200,00 грн., за порушення п. 63.3 ст.63 ПК України,

-№ 1 від 31.05.2021р.. яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 500 000,00 гр., за порушення ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництві і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідни, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в межах вимог і доводів апелянта, колегія суддів враховує, що основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України, регламентовані Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" №481/95-ВР від 19.12.1995.

Згідно статті 15 Закону № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

За визначенням статті 1 Закону №481/95 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років. Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

В силу вимог абз. 52 статті 1 Закону №481/95 місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно абз. 56 ст. 1 Закону №481/95 зберігання пального це діяльність зі зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) зі зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Статтею 17 Закону №481/95 передбачена відповідальність за порушення норм цього Закону, відповідно до якої за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Як визначено окремими положеннями статті 15 Закону №481/95 отримання ліцензії суб`єктами господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке вони не реалізовують іншим особам і використовують виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, відбувається за спрощеною процедурою, зокрема вони не повинні додавати до заяви про отримання ліцензії на право зберігання пального копії документів, перелік яких встановлено частиною 38 статті 15 Закону №481/95. Такі суб`єкти господарювання в заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовується для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Отже, суб`єкти господарювання всіх форм власності, які отримують пальне для власних потреб та здійснюють діяльність з його зберігання, повинні отримати відповідну ліцензію в органах ДПС, за винятками, встановленими законами.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача з приводу порушення позивачем статті 15 Закон №481/95-ВР у зв`язку із зберігання пального без ліцензії на право зберігання, то колегія суддів враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 31.05.2022р. у справі №540/4291/20 зауважує, що Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

У зв`язку з тим, що Закон №481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію, колегія суддів вважає, що задля вирішення спірного у цій справі питання підлягають врахуванню норми ПК України, які надають визначення поняттям, пов`язаним з обігом пального, зокрема, й місць його зберігання.

За визначенням п.п.14.1.6. п.14.1. ст.14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1 000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено, що зберігання пального - це діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Місцем зберігання пального є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії (частина шістнадцята ст. 15 Закону №481/95-ВР).

Згідно з частиною дев`ятнадцятою ст. 15 Закону №481/95-ВР ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, як вірно зауважив суд першої інстанції у своєму рішенні, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального.

Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення.

Як свідчать дані акту перевірки, у ході її проведення було встановлено, що в перевіряємому періоді зареєстровані накладні на реалізацію акцизні накладні на реалізацію в адресу ТОВ «Шляховик-97» важких дистиляторів (газойлів).

Доставка пального згідно з акцизними накладними здійснювалась на адресу місця отримання, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт зберігає пальне виключно для потреб власного споживання за адресою Запорізька область, Чернігівський район, с.Новополтавка, вул.Центральна.

При цьому, у позивача станом на час проведення перевірки відсутня ліцензія на право зберігання пального, а також не подано до контролюючого органу повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, а саме резервуар горизонтальний циліндричний сталевий за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, с. Новополтавка, вул. Центральна.

Водночас, колегією суддів з пояснень ТОВ «Шляховик-97», які надавались контролюючому органу, а також були викладені у запереченнях на акт перевірки, а також наявних у матеріалах справи письмових доказів встановлено, що товариством дизельне паливо/газ придбавалось для здійснення господарської діяльності за адресою Запорізька область, Чернігівський район, с.Новополтавка, вул. Центральне, не перепродуються і не зберігаються у спеціальних визначених законом місцях для зберігання пального, а використовуються виключно для приготування асфальтобетонної суміші у відповідності до технологічного процесу.

Придбане пальне розміщується за даними Товариства, в ємностях, що є технологічним паливним баком, та невід`ємною частиною заводу MARINI SUPER MOBILE XPRESS 2500 для приготування асфальтної суміші. Дані ємності підключені безпосередньо до асфальтного заводу. У свою чергу сукупність обладнання, технологічних виробничих вузлів (агрегатів), які складають завод, за своїм юридичним статусом не є нерухомим майном, а місцерозташування цього заводу може змінюватись в залежності від виробничих потреб.

Апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Шляхвик-97» має у власності асфальтобетонний завод MARINI SUPER MOBILE XPRESS 2500, який змонтований та введений в експлуатацію за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, с.Новополтавка, вул.Центральна, де виробляє визначені ДСТУ Б В.2.7-119:2011 суміші асфальтобетонні, асфальтобетон дорожній та аеродромний та визначені ДСТУ Б В.2.7-127:2015 суміші асфальтобетонні, асфальтобетон щебенево-мастиковий, та інші.

Апеляційний суд також приймає до уваги доводи позивача про те, що вказаний вище асфальтобетонний завод є сучасним виробництвом, не передбачає для здійснення своєї діяльності виконання будівельних робіт. При виготовленні асфальтобетону на вказаному асфальтобетонному заводі використовуються інертні матеріали, просушування та нагрів яких відбувається у сушильному барабані обертового типу, в якому в свою чергу використовується сучасний, високоефективний та екологічно безпечний пальник, в якості палива використовується дизельне паливо/газ.

Отже, позивачем доведено, що дизельне паливо/газ, що знаходиться у ємностях, що є технологічним паливним баком та невід`ємною частиною пересувного заводу, використовується виключно в технологічному процесі для забезпечення роботи асфальтного заводу MARINI SUPER MOBILE XPRESS 2500.

Колегія суддів також вважає ґрунтовними доводи Товариства з приводу того, що зазначені ємності не мають функціоналу, що дозволяє здійснювати діяльність із зберігання палива у розумінні ст. 1 Закону про державне регулювання, оскільки, які свідчать пояснення позивача, за технологічними характеристиками ємності (паливний бак) є місткістю, у якій пальне перебуває, та з якої потрапляє через систему у двигун внутрішнього згоряння спеціального обладнання, який визначає потужність виробництва заводу в цілому. Тож, пальне з ємностей використовується виключно для роботи асфальтного заводу MARINI SUPER MOBILE XPRESS 2500 (виготовлення асфальтобетонних сумішей), а фізичного відпуску пального чи повернення його Позивачу, шляхом переливу у резервуари або надання іншим особам (тобто повернення зі зберігання) не передбачено функціоналом та не здійснюється, оскільки це неможливо, а іншого контролюючим органом не встановлено. Після потрапляння палива у ємності, що є технологічним паливним баком пальне споживається заводом MARINI SUPER MOBILE XPRESS 2500.

За вказаного, виходячи з доводів позивача можна зробити висновок про те, що пальне в паливному баку забезпечує функціонування заводу MARINI SUPER MOBILE XPRESS 2500 за цільовим призначенням, - для виготовлення асфальтобетонних сумішей та не зберігається для подальшого відвантаження до будь-яких напрямків та цілей.

Відповідачем у ході проведення перевірки не було встановлено можливості (функціоналу) зливу з вузлів обладнання асфальтного заводу MARINI SUPER MOBILE XPRESS 2500 палива без порушення його нормальних функціональних. Тобто, не доведено можливості здійснення на заводі MARINI SUPER MOBILE XPRESS 2500 діяльності із зберігання чи реалізації палива.

Будь-яких доказів фактичного встановлення місця зберігання, наявності стаціонарної ємності, замірювання обсягу палива чи інших доказів, які б підтвердили факт зберігання палива, відповідачем суду не надано.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах повинен довести факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, однак не надав суду належних доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії.

Судова колегія ще раз зазначає, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей. При цьому, не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

З урахуванням наведеного, оскільки суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що за фактичних обставин справи паливний бак, який є складовою частиною АБЗ - є рухомим об`єктом, що за своїми характеристиками та специфікою використання відповідає ознакам винятків, котрі ПК України встановлює для понять «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний», а відтак не є місцем зберігання пального в контексті ст. 1, ст. 15 Закону України № 481/95-ВР, у зв`язку із чим застосування до ТОВ «Шляховик-97» штрафної санкції за у сумі 500 000,00 грн. є неправомірним.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає хибним твердження апелянта про необхідність подання позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, - а саме резервуар горизонтальний циліндричний сталевий за адресою Запорізька область, Чернігівський район. Новополтавка, вул.Центральна, оскільки цей об`єкт таким не вважається, у зв`язку із чим застосування до ТОВ «Шляховик-97» штрафної санкції у сумі 1200,00 грн. є неправомірним,

За вказаного, податковим органом не доведено правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, отже позовні вимоги були задоволені судом першої інстанції обґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року у справі № 420/25411/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.