Справа № 460/33512/22
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2023-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2023 року м. РівнеСправа №460/33512/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо незарахування при призначенні пенсії 13.07.2022 до страхового стажу періодів роботи у Закритому акціонерному товаристві «Рівненський ливарний завод» з березня 2012 року по квітень 2013 року та у Рівненській філії «Ливарно-механічний завод» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» за січень 2014 року, з березня 2014 року по січень 2015 року; зобов`язати зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи у Закритому акціонерному товаристві «Рівненський ливарний завод» з березня 2012 року по квітень 2013 року та у Рівненській філії «Ливарно-механічний завод» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» січень 2014 року, з березня 2014 року по січень 2015 року та провести з 13.07.2022 перерахунок його пенсії з урахуванням вказаного стажу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13.07.2022 позивачу призначено пенсію за віком. Разом з тим, при призначенні йому пенсії відповідач не зарахував до загального страхового стажу періоди роботи у Закритому акціонерному товаристві «Рівненський ливарний завод» (далі ЗАТ «Рівненський ливарний завод») з березня 2012 року по квітень 2013 року та у Рівненській філії «Ливарно-механічний завод» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» (далі Рівненська філія «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво») січень 2014 року, з березня 2014 року по січень 2015 року. Підставою для незарахування означених періодів є відсутність у реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату страхових внесків за позивача як застраховану особу страхувальником. Позивач вважає таку поведінку відповідача протиправною бездіяльністю, яка порушує гарантоване державою право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 17.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачем відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що з 13.07.2022 позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком. Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії від 15.07.2022 та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, його страховий стаж становить 39 років 2 місяці 28 днів. Однак, до страхового стажу не зараховані періоди його роботи в ЗАТ «Рівненський ливарний завод» з 01.05.2012 по 30.06.2012, з 01.12.2012 по 31.01.2013, з 01.03.2013 по 31.03.2013, з 01.01.2014 по 31.01.2014, з 01.03.2014 по 31.05.2014, з 01.08.2014 по 30.11.2014, оскільки згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) відсутня сплата внесків. При цьому, до страхового стажу позивача частково зараховано спірні періоди з 01.03.2012 по 30.04.2012, з 01.07.2012 по 30.11.2012, з 01.02.2013 по 28.02.2013, з 01.04.2013 по 12.04.2013, з 01.06.2014 по 31.07.2014 , з 01.12.2014 по 29.01.2015. Вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

13.07.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі його заяви від 15.07.2022 призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з розрахунком стажу загальний страховий стаж позивача становить 39 років 2 місяці 28 днів.

При цьому, означений розрахунок не містить відомостей щодо страхового стажу позивача за періоди з 01.05.2012 по 30.06.2012, з 01.12.2012 по 31.01.2013, з 01.03.2013 по 31.03.2013, з 01.01.2014 по 31.01.2014, з 01.03.2014 по 31.05.2014, з 01.08.2014 по 30.11.2014, а страховий стаж за періоди з 01.07.2012 по 30.11.2012, з 01.02.2013 по 28.02.2013, з 01.04.2013 по 12.04.2013, з 01.02.2013 по 28.02.2013, з 01.04.2013 по 12.04.2013, з 01.06.2014 по 31.07.2014, з 01.12.2014 по 29.01.2015 становить 0 років 0 місяців 0 днів.

Вважаючи поведінку органу Пенсійного фонду щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи у ЗАТ «Рівненський ливарний завод» з березня 2012 року по квітень 2013 року та у Рівненській філії «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» січень 2014 року, з березня 2014 року по січень 2015 року протиправною бездіяльністю, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Згідно із ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують періоди роботи особи для зарахування до її страхового стажу, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи, а у разі відсутності в трудовій книжці таких відомостей - довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 суд встановив, що:

- 01.11.1999 ОСОБА_1 прийнято на роботу в ЗАТ «Рівненський ливарний завод» в порядку переведення з ВАТ «РЗТА» слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики по шостому розряду в ливарний цех №22. Підстава: наказ №642 від 01.11.1999 (запис №8);

- 12.04.2013 ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з ліквідацією підприємства згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Підстава: наказ №337-к від 12.04.2013 (запис №9);

- 13.05.2013 ОСОБА_1 прийнято на роботу в Рівненську філію «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики енергопостачальної дільниці по шостому розряду. Підстава: наказ №158/1к від 13.05.2013 (запис №10);

- 29.01.2015 ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Підстава: наказ №62л від 26.01.2015 (запис №11).

При цьому, будь-яких виправлень чи неточностей такі записи не містять.

Таким чином, записи трудової книжки в повній мірі підтверджують зайнятість позивача в період, зокрема, з 01.03.2012 по 12.04.2013 в ЗАТ «Рівненський ливарний завод», а у періоди, зокрема, з 01.01.2014 по 31.01.2014 та з 01.03.2014 по 29.01.2015 в Рівненській філії «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво».

Як зазначає відповідач, підставою для незарахування означених періодів трудової діяльності позивача до його страхового стажу є відсутність у реєстрі застрахованих осіб відомостей про сплату страхових внесків за позивача як застраховану особу страхувальником.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 15 Закону №1058-IV визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

За приписами ч.6 ст.20 Закону №1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).

Відповідно до положень ст.106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Частиною першою статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.

Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17 та від 23.07.2019 у справі № 617/927/17.

Таким чином, усі місяці роботи, в тому числі, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 12-1 Закону №2464-VI Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У частині другій статті 20 Закону №2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

У відзиві відповідач не заперечує нарахування та виплату позивачу заробітної плати ЗАТ «Рівненський ливарний завод» у період з 01.03.2012 по 12.04.2013, а у періоди з 01.01.2014 по 31.01.2014 та з 01.03.2014 по 29.01.2015 Рівненською філією «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво», на яку, в свою чергу, нараховувалися (повинні були нараховуватися) страхові внески.

Більше того, означені періоди роботи позивача в ЗАТ «Рівненський ливарний завод» та в Рівненській філії «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» відображені в трудовій книжці НОМЕР_1 , яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Таким чином, суд констатує, що внаслідок невиконання ЗАТ «Рівненський ливарний завод» та Рівненською філією «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» обов`язку зі сплати страхових внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи з 01.03.2012 по 12.04.2013, з 01.01.2014 по 31.01.2014 та з 01.03.2014 по 29.01.2015.

При цьому, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення таких періодів роботи до страхового стажу за невиконання ЗАТ «Рівненський ливарний завод» та Рівненською філією «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» як роботодавцем та страхувальником своїх обов`язків щодо сплати відповідних страхових внесків, адже згідно із Законом №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе саме такий страхувальник (роботодавець).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що несплата ЗАТ «Рівненський ливарний завод» та Рівненською філією «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» за позивача страхових внесків не є підставою для незарахування позивачу вищевказаних періодів до страхового стажу. Відтак, такі періоди роботи позивача мали бути зараховані до страхового стажу позивача. Незарахування відповідачем до страхового стажу позивача означених періодів порушує його право на соціальний захист, гарантоване Конституцією України та Законом №1058-IV.

Водночас, суд не бере до уваги покликання відповідача на те, що до страхового стажу позивача частково зараховано спірні періоди з 01.03.2012 по 30.04.2012, з 01.07.2012 по 30.11.2012, з 01.02.2013 по 28.02.2013, з 01.04.2013 по 12.04.2013, з 01.06.2014 по 31.07.2014, з 01.12.2014 по 29.01.2015, оскільки, як встановлено судом з розрахунку стажу позивача, долученого відповідачем до відзиву, його страховий стаж за періоди з 01.07.2012 по 30.11.2012, з 01.02.2013 по 28.02.2013, з 01.04.2013 по 12.04.2013, з 01.06.2014 по 31.07.2014, з 01.12.2014 по 29.01.2015 становить 0 років 0 місяців 0 днів, а період роботи позивача з 01.02.2009 по 12.04.2012 (3 роки 2 місяці 12 днів) зараховано до страхового стажу 2 роки 11 місяців 26 днів.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується незарахування відповідачем до страхового стажу позивача при призначенні пенсії 13.07.2022 періоди роботи в ЗАТ «Рівненський ливарний завод» з 01.03.2012 по 12.04.2013 та в Рівненській філії «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» з 01.01.2014 по 31.01.2014 та з 01.03.2014 по 29.01.2015.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що оспорювана поведінка здійснена відповідачем необґрунтовано та всупереч вимогам чинного законодавства України.

Відтак, порушене право підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Рівненській області щодо незарахування при призначенні позивачу пенсії за віком 13.07.2022 до його загального страхового стажу періодів роботи з 01.03.2012 по 12.04.2013 у ЗАТ «Рівненський ливарний завод» та з 01.01.2014 по 31.01.2014 та з 01.03.2014 по 29.01.2015 в Рівненській філії «ЛМЗ» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво», а також відновленню порушеного права шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача означені періоди роботи та провести перерахунок його пенсії з урахуванням вказаного стажу.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушене право, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення абзацу 6 частини четвертої статті 42 Законом №1058-IV, згідно з якою обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

Оскільки пенсія за віком призначена позивачу 13.07.2022, то порушене право ОСОБА_1 слід відновити з 13.07.2022.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності оскаржуваної поведінки, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком 13.07.2022 до його загального страхового стажу періодів роботи з 01.03.2012 по 12.04.2013 у Закритому акціонерному товаристві «Рівненський ливарний завод» та з 01.01.2014 по 31.01.2014, з 01.03.2014 по 29.01.2015 в Рівненській філії «Ливарно-механічний завод» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у Закритому акціонерному товаристві «Рівненський ливарний завод» з 01.03.2012 по 12.04.2013 та у Рівненській філії «Ливарно-механічний завод» ТОВ ПКБ «Українське машинобудівництво» з 01.01.2014 по 31.01.2014, з 01.03.2014 по 29.01.2015, та провести перерахунок його пенсії з урахуванням вказаного стажу з 13.07.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. О.Борисенка, 7, м. Рівне, 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 25 квітня 2023 року.

Суддя Н.О. Дорошенко