Справа № 512/156/23
Суддя: БРЮХОВЕЦЬКИЙ О. Ю.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/512/2/23
"26" квітня 2023 р. смт Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.

за участю секретаря Шаповал Н.Г.

представника позивачки адвоката Савченка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Савранського районного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6579014 від 22.02.2023

ВСТАНОВИВ:

28.02.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Подільського районного управління Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6579014 від 22.02.2023.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказувала, що 22.02.2023 поліцейським СПД №2 Відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержантом поліції Глинським Ю.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6579014. У вказаній постанові зазначено, що позивачка ОСОБА_1 21.02.2023 по вулиці Миру в смт Саврань керувала автомобілем Kia Sorento з державним номерним знаком НОМЕР_1 не маючи права керувати транспортним засобом, чим порушила пункт 2.1 ПДР. За вказане правопорушення позивачку ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП у вигляді штрафу розмірі 3 400 грн.

Позивачка не погоджується із вказаною постановою та зазначила, що вона не керувала автомобілем, оскільки не вміє цього робити та не має посвідчення водія. За кермом автомобіля перебував її чоловік ОСОБА_2 . Після того, як вона висловила незгоду з діями працівників поліції, сержант поліції ОСОБА_3 , керуючись власними амбіціями та негативним ставленням до її чоловіка ОСОБА_2 виніс оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення на позивачку.

Також, позивачка зазначила, що її не було проінформовано про її права. Посадова особа поліції не надала можливості скористатись правом на захист, на надання пояснень та на надання заперечень. Працівник поліції вклав протокол стосовно неї на вулиці а потім виніс якийсь папірець та повідомив, що то чек для сплати штрафу.

Позивачка також посилалась на те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

До оскаржуваної постанови не додається жодного документа, в тому числі відеозапису.

На думку позивачки ОСОБА_1 фактичні дані, що зазначені в постанові не дають можливості встановити наявність вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому дану справу.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 01.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 08.03.2023.

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 08.03.2023 задоволено клопотання представника відповідача та замінено неналежного відповідача Подільське районне управління Головного управління Національної поліції в Одеській області на належного - Головне управління Національної поліції в Одеській області

27.03.2023 до канцелярії суду поза межами строку, встановленого судом, від Головного управління національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову та розглянути справу без участі представника відповідача.

Водночас, з огляду на отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі вже після спливу строку для подання відзиву на позов, з метою з`ясування всіх обставин справи та задля уникнення надмірного формалізму, суд вважає необхідним розглянути дану справу з урахуванням відзиву на позов.

Позивачка правом на надання відповіді на відзив не скористалась, в судове засідання не з`явилась, однак 26.04.2023 подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила справу розглянути без її участі (а.с.64).

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Савченко С.М. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача, Головного управління національної поліції в Одеській області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи (а.с. 38), у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у своєму відзиві просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, за приписами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 22.02.2023 поліцейським СПД №2 Відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержантом поліції Глинським Ю.І. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 6579014 стосовно позивачки ОСОБА_1 .

У вказаній постанові зазначено, що позивачка ОСОБА_1 21.02.2023 по вулиці Миру в смт Саврань керувала автомобілем Kia Sorento з державним номерним знаком НОМЕР_1 не маючи права керувати транспортним засобом, чим порушила пункт 2.1 ПДР.

За вказане правопорушення позивачку ОСОБА_1 оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП у вигляді штрафу розмірі 3 400 грн.

Доказом на підтвердження даних обставин була сама постанова про адміністративне правопорушення, інші докази при розгляді справи не розглядались.

Разом з тим, позивач в адміністративному позові та в судовому засіданні заперечує вказане та зазначає, що при складанні оскаржуваної постанови допущені грубі порушення та не досліджено всі обставини справи.

Правомірність та обґрунтованість даної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.1-а Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР), встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За порушення Правил дорожнього руху України настає відповідальність, визначена законом.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини 2 статі 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Тобто, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Відповідно до частини 2 статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності за наявності доказів вини цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку).

Згідно з пунктом 1 статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи.

Слід зазначити, що наявність події адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, у своєму адміністративному позові позивачка ОСОБА_1 та у судовому засіданні її представник категорично заперечували факт керування позивачкою транспортним засобом 21.02.2023, оскільки вона не має посвідчення водія та не має навичок керування автомобілем.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, потрібна необхідно встановити факт керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

В поданому відзиві на адміністративну позовну заяву представник Головного управління Національної поліції в Одеській області просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Крім того, від відповідача Головного управлінням Національної поліції в Одеській області до суду засобами поштового зв`язку надійшла копія оскаржуваної постанови серії ЕАС № 6579014 від 22.02.2023. В додаток до постанови долучений оптичний диск з відеозаписом подій 21.05.2023.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача, зокрема, зазначив що з відеозапису подій 21.02.2023 вбачається, що під час перевірки документів позивачки була встановлена відсутність водійського посвідчення та права керування транспортним засобом, а під час розгляду справи позивачка не заперечувала факт вчинення нею правопорушення.

Так, з дослідженого в судовому засіданні оптичного диску з відеозаписом неможливо достеменно встановити, що ОСОБА_1 21.02.2023 по вулиці Миру в смт Саврань керувала автомобілем Kia Sorento з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Відеозапис містить лише перебування позивачки у автомобілі на місці водія, що не може поза розумним сумнівом свідчити, що саме вона керувала цим транспортним засобом до моменту зафіксованих у відеозаписі подій.

Позивачка ОСОБА_1 заперечує факт вчинення нею вказаного адміністративного правопорушення, що за відсутності доказів іншого, виключає наявність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Крім того суд звертає увагу, що вищевказаний відеозаписи, як і будь-які інші докази, в порушення вимог частини 3 статті 283 КУпАП не долучені до оскаржуваної постанови.

Оскаржувана постанова про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, та від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а.

З огляду на вказане вище ОСОБА_1 була суттєво обмежена у своєму праві захищатись від інкримінованого їй адміністративного правопорушення, реалізовувати свої процесуальні права у спосіб, передбачений КУпАП.

До відзиву на позовну заяву, який надійшов до суду 27.03.2023 представником відповідача також додані та, відповідно, досліджені в судовому засіданні рапорти працівників поліції, зокрема:

- рапорт сержанта поліції Юрія Глинського (а.с.46);

- рапорт старшого лейтенанта поліції Ігоря Дорошевського І.В. (а.с.47);

- рапорт старшого лейтенанта поліції Вікторії Гребенюк (а.с.49);

- рапорт чергового інспектора Олександра Кисляка (а.с.50).

Однак вказані рапорти працівників поліції не можуть слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеною у постанові від 20 травня 2020 року в справі № 524/5741/16-а (адміністративне провадження № К/9901/33786/18).

Незважаючи на дані обставини, інспектором поліції притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності без допустимих, належних та достатніх доказів, без з`ясування всіх обставин справи на підставі доказів.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано.

Отже, відповідач в ході судового розгляду не надав належних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 конкретного адміністративного правопорушення.

Відтак, відповідачем в порушення вимог статті 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, в діях позивачки виключається наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено "поза розумним сумнівом".

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Однак оскаржувана постанова встановленому критерію щодо належного доведення вини особи не відповідає та не містить належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 вимог частини 2 статті 126 КУпАП.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року зазначено про те, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (пункт 3 частини 3 статті 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушень, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Отже, з огляду на те, що наданий відеозапис не відображає ключового, з точки зору доведення вини, факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом без посвідчення водія, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеній у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а (адміністративне провадження № К/9901/21241/18), яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин, факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП є недоведеним.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова серії ЕАС № 6579014 від 22.02.2023 про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області на її користь витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1 800, 00 грн, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Так, з ордеру про надання правничої (правової) допомоги вбачається укладення між адвокатом Савченком С.М. та позивачкою ОСОБА_1 . Договору про надання правничої/правової допомоги № 8 від 08.03.2023.

Відповідно до квитанції адвокатом Савченком С.М. прийнято від ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП вартість послуг адвоката в сумі 1 800, 00 грн.

Частиною першою та пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

3. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що КАС України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Крім того, положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеній у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (адміністративне провадження № К/9901/5157/19).

Разом з тим, за приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) вказано, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19 (адміністративне провадження № К/9901/607/20) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою статті 139 КАС України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи положення статей 134 та 139 КАС України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідних для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі.

Також законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з момент у винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Разом з тим, у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (адміністративне провадження № К/9901/5157/19) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою у позовній заяві було поставлено вимогу про стягнення з відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області на її користь витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1 800, 00 грн.

Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано позивачем разом з адміністративним позовом, тобто у строк, передбачений частиною сьомою статті 139 КАС України.

Водночас, суд зауважує, що клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідачем подано не було, а відповідною нормою КАС України не передбачено зменшення такого розміру судом за відсутності відповідного клопотання.

Визначаючи розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги, зокрема, наведені положення законодавства, судову практику, що склалася, те, що на сторону у справі може бути покладено відшкодування як судових витрат тільки тих сум, які є співмірними зі складністю справи, ціною позову та наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критеріям реальності, необхідності, розумності їх розміру, зважає на те, що адвокат брав участь в судових засіданнях, враховує відсутність заперечень представника відповідача щодо неспівмірності і зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та визнає заявлений позивачкою розмір відшкодування співмірним зі складністю справи і вважає правомірним стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1 800, 00 грн, як доведених та обґрунтованих.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вимог частини 1 статті 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати позивачки по сплаті судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.

Враховуючи викладене та керуючись статей 247, 251, 252, 280, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статей 73, 74, 77, 241, 242, 296 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 6579014 від 22.02.2023 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6579014 від 22.02.2023, стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , винесену сержантом поліції Сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області Глинським Юрієм Ігоревичем про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати на відшкодування судового збору в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень у мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений і підписаний головуючим суддею 27.04.2023.

Суддя: О.Ю. Брюховецький