Справа № 400/805/22
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/805/22
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітов А.І.,

Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023р. про закриття провадження по справі за адміністративним позовом Керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України до Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання протиправними та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2022р. Керівник Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України звернувся в суд із позовом до Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Вознесенської районної державної адміністрації від 29.09.2020р. №208-р «Про припинення діяльності Вознесенського районного організаційно-методичного центру народної творчості та культурно-освітньої роботи».

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023р. закрито провадження в адміністративній справі №400/805/22.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, Керівником Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Міністерства культури та інформаційної політики України подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Приймаючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що спірне розпорядження не є актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень, виданим (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, а є рішенням засновника (учасника цивільних відносин) про ліквідацію створеної ним юридичної особи, переданий на вирішення адміністративного суду спір не є публічно-правовим, тому не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Вказаний спір повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям головою Вознесенської районної державної адміністрації розпорядження за №208-р від 29.09.2020р. «Про припинення діяльності Вознесенського районного організаційно-методичного центру народної творчості та культурно-освітньої роботи» не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг

Згідно із п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Зі змісту наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість, визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Порівняльний аналіз змісту ст.20 ГПК та ст.19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Як вбачається із матеріалів справи, що розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі РДА) від 29.09.2020р. №208-р «Про припинення діяльності Вознесенського районного організаційно-методичного центру народної творчості та культурно-освітньої роботи» прийнято з посиланням на ст.ст.2, 6, 19, 22, 39 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» від 9.04.1999р. №586-XIV, ст.ст.104, 105, 110, 111, 112 ЦК України, норми статуту Вознесенського районного організаційно-методичного центру народної творчості та культурно-освітньої роботи, з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.04.2020р. №480-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Миколаївської області», у зв`язку з децентралізацією влади, створенням на території району об`єднаних територіальних громад та зміною умов фінансування, ухвалив рішення про припинення діяльності юридичної особи «Вознесенський районний організаційно-методичний центр народної творчості та культурно-освітньої роботи» (далі Центр) шляхом ліквідації.

За правилами 2 ст.9 ЗУ «Про культуру» від 14.12.2010р. №2778-VI заклади культури можуть створюватися місцевими органами виконавчої влади, а у ч.3 ст.19 цього ж Закону вказано, що створення чи припинення, у тому числі ліквідація, закладів культури здійснюється в порядку, визначеному законодавством.

Приписами п.1 ч.1 ст.19 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» від 9.04.1999р. №586-XIV (далі Закон №586) встановлено, що до повноважень місцевої державної адміністрації в галузі управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики належить прийняття рішень про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що засновником та власником корпоративних прав Центру є РДА, інтереси якої представляє відповідна рада.

У відповідності до ч.1 ст.6 Закону №586 на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Отже, до компетенції РДА в галузі управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики належить прийняття рішень про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління про, що голова приймає відповідні розпорядження.

При цьому, в матеріалах справи наявний статут Вознесенського районного організаційно-методичного центру народної творчості та культурно-освітньої роботи, затверджений розпорядженням голови РДА від 19.05.2020р. №96-р, згідно якого Центр є культурно-методичним закладом, який знаходиться в безпосередньому підпорядкуванні відділу освіти, культури, молоді та спорту РДА та функціонує на території Вознесенського району. Засновником Центру є Вознесенська РДА; фінансування Центру здійснюється за рахунок бюджетну (розділ V); ліквідація і реорганізація Центру проводиться за рішенням засновника (розділ VII).

Тож, апеляційний суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник юридичної особи (Вознесенський районний організаційно-методичний центр народної творчості та культурно-освітньої роботи), а тому оспорюване розпорядження в цьому випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішенням власника корпоративних прав (засновника), необхідного для здійснення відповідних реєстраційних дій щодо припинення діяльності Центру.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку Розпорядження не є актом (рішенням) суб`єкта владних повноважень, виданим (прийнятим) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, а є рішенням засновника (учасника цивільних відносин) про ліквідацію створеної ним юридичної особи, а тому переданий на вирішення адміністративного суду спір не є публічно-правовим, у зв`язку із чим не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 10.09.2019р. по справі №921/36/18, у постанові від 27.05.2020р. по справі №813/1232/18, у постанові від 9.09.2020р. по справі №260/91/19.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то вони зводяться виключно до наявності у прокурора повноважень здійснювати представництво інтересів держави в суді, обмеження прокурору доступу до правосуддя.

Однак, вказані доводи є безпідставними, оскільки в даному випадку предметом розгляду даної справи є не право прокурора здійснювати представництво інтересів держави, а юрисдикційні питання щодо розгляду справи даної категорії.

При цьому, колегія суддів вважає недоречними посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 1.06.2022р. у справі №260/1815/21 та у постанові від 13.07.2022р. по справі №120/1460/21-а, оскільки правовідносини у цій справі (№400/805/22) і у справах на які посилається скаржник виникли за різних фактичних обставин та не є подібними за предметною ознакою. Зокрема, оскаржуване у справі №260/1815/21 правовідносини виникли з приводу захисту інтересів держави у сфері охорони та використання земель, зважаючи на виявлення порушення Ужгородською МР встановленого порядку надання земель у власність, оскільки міською радою неправомірно видано дозвіл на розробку проєкту землеустрою з огляду на невідповідність цільового призначення цієї ділянки положенням генерального плану, а у справі №120/1460/21-а стосувалось бездіяльності Смілянської МР щодо неоформлення правовстановлюючих документів на приміщення та будівлі і земельну ділянку.

Натомість у цій справі спір виник у зв`язку із прийняттям РДА рішення про ліквідацію створеної нею юридичної особи.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про роз`ясненні рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду прийнята з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 311, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023р. про закриття провадження залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту отримання.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

Т.М. Танасогло