Справа № 620/3525/22
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3525/22 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - 21 листопада 2022 року) у справі за адміністративним ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (даді - відповідач) та просить:

1. визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» .

2. зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити мені перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової службу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 календарних років військової служби з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, яка була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Позовні вимоги мотивовані тим, що не включення до одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової службу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 20 календарних років військової служби щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, яка була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» є протиправним та порушує його права і соціальні гарантії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія послужного списку додається), перебував на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1. 21 жовтня 2021 року, у зв`язку зі звільненням з військової служби, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 21.10.2021 року № 66 (копія додається) був виключений зі списків особового складу.

Абзацом 6 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.2021 № 66 йому було передбачено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за двадцять повних календарних років служби.

27 жовтня 2021 року одноразова грошова допомога, разом з іншими належними виплатами, була виплачена позивачу у розмірі 287858,38 грн., що підтверджується випискою Приват Банку від 21.01.2022 по картковому рахунку.

21 січня 2022 року позивач звернувся на адресу відповідача з запитом на інформацію (копія додається) у якому, приймаючи до уваги, що одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби була виплачена йому без зазначення складових грошового забезпечення, які були враховані при визначенні її розміру,.

Позивач просив повідомити про перелік складових грошового забезпечення, які були враховані відповідачем при нарахуванні та виплаті йому грошової допомоги при звільненні з військової служби.

01 лютого 2022 за вих. № 5/715ф відповідач надав позивачу довідку від 01.02.2022 № 5/711ф (додається) про нарахування одноразової грошової допомоги у разі звільнення та довідку від 01.02.2022 № 5/712ф про грошове забезпечення нараховане та виплачене при звільненні з військової служби.

З аналізу зазначених довідок позивачу стало відомо, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби була виплачена йому без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17 входить до складу грошового забезпечення.

Не погодившись з таким розрахунком одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260), у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракт зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову служб військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 рокд одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Пунктом 5 розділу XXXII Порядку № 260 конкретизовано, виплати які включаються до складу грошового забезпечення з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні.

Так, відповідно до 5 розділу XXXII Порядку № 260 Одноразові грошова допомога у разі звільнення з військової служби обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються звільненим із займаних посад - щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Відповідно до п. 2 постанови КМ України від 22 вересня 2010 рою № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» щомісячна додаткова грошова винагорода визначається у відсотках від розміру грошового забезпечення, а її граничні розміри, порядок та умови виплати визначаються Міністерством оборони України.

Відповідно до п. 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2012 року за № 1540/21825 (далі Інструкція), винагорода не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових видів грошового забезпечення.

Пунктом 10 Інструкції передбачено, що в певних випадках командир (начальник) військової частини (установи, організації) має право зменшувати розмір щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідно до п. 2 Інструкції граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Крім того, відповідно до п. 2.2. Інструкції, щомісячна додаткова грошова винагорода не є сталою величиною і може виплачуватись, як в даному випадку до 60% місячного грошового забезпечення. Таким чином, щомісячна грошова винагорода не входить до складу грошового забезпечення так як її розмір визначається у відсотках від розміру грошового забезпечення.

Виходячи з викладеного вище, та приймаючи до уваги сукупність усіх особливостей щомісячної додаткової грошової винагороди, щомісячна додаткова грошова винагорода не повинна включатись до складу грошового забезпечення з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

Відповідно до ст. 19 КУ органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких підстав, матеріалами справи встановлено, що при виплаті позивачу грошової допомоги при звільненні ІНФОРМАЦІЯ_1 норми законодавства України, права та законні інтереси позивача порушені не були.

А від так виплата грошової допомоги при звільненні була проведена позивачу у розмірах визначених Порядком № 260.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль