Справа № 300/2955/22
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2955/22 пров. № А/857/385/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Юник А.А.

за участю представників:

позивача Мигаль Х.О.

відповідача Цинайко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року (головуючий суддя Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ, проголошено 11:16:37) у справі № 300/2955/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, керівника Одеської обласної прокуратури Костенка Сергія Костянтиновича про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

25.07.2022 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (Відповідач-1), Одеської обласної прокуратури (Відповідач-2), керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_2 (Відповідач-3), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 20.06.2022 за №63к; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури; визнати протиправним та скасувати наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 23.06.2022 за №925к; зобов`язати Генерального прокурора видати наказ про увільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури у зв`язку з прийняттям на військову службу за призовом під час мобілізації із збереженням посади з 14.06.2022 до дня фактичного звільнення; стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 14.06.2022 по 18.07.2022 у розмірі 40 957,50 грн.

Позов обгрунтовує тим, що наказ Генерального прокурора №63к від 20.06.2022 та наказ Одеської обласної прокуратури від 23.06.2022 за № 925к видані з грубим порушенням гарантій, передбачених ст. 119 КЗпП України для військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації на особливий період, оскільки на момент призову на військову службу ОСОБА_1 займав посаду заступника керівника Одеської обласної прокуратури. Отже, позивач вважає, що саме ця посада, а також середній заробіток мали бути збережені за позивачем на весь строк проходження ним військової служби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано наказ Генерального прокурора від 20.06.2022 за №63к. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури. Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 23.06.2022 за №925к. Зобов`язано керівника Одеської обласної прокуратури видати наказ про увільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури у зв`язку з прийняттям на військову службу за призовом під час мобілізації із збереженням посади з 14.06.2022 до дня фактичного звільнення. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за період з 14.06.2022 по 18.07.2022 у розмірі 40 957 (сорок тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 50 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури допущено до негайного виконання. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Одеська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначила, що оскаржуваний наказ виданий правомірно. Вказує, що фактичне звільнення позивача із займаної посади відбулось 17.08.2021 згідно наказу Генерального прокурора за №277к, а наказом від 20.06.2022 за №63к визначено лише дату звільнення. На думку апелянта, на момент винесення наказу про увільнення позивача, ОСОБА_1 не працював на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури. Крім того, зазначає, що фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу є необгрунтованим та неспівмірним зі складністю справи, витраченого часу, обсягу наданих послуг та виконаних робіт. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Крім того, апеляційну скаргу подав і Офіс Генерального прокурора, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що на момент винесення оскаржуваного наказу будь-яких документів щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, не надходило. Також звертає увагу на те, що звільнення позивача із займаної посади відбулось 17.08.2021 згідно наказу Генерального прокурора за №277к, а наказом від 20.06.2022 за №63к конкретизовано дату звільнення. Зазначає, що вимога про зобов`язання Генерального прокурора увільнити позивача від виконання обов`язків у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації є необґрунтованою, оскільки Закон України "Про прокуратуру" не визначає таких повноважень. Крім того, вказує, що фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу є необгрунтованим та неспівмірним зі складністю справи, витраченого часу, обсягу наданих послуг та виконаних робіт.

07.03.2023 позивачем до суду подано відзиви на апеляційні скарги. Позивач вважає твердження наведені в апеляційних скаргах необгрунтованими, а оскаржуване рішення - таким, що прийняте відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права за результатом повного та всебічного з`ясування судом обставин справи. Натомість апелянти, посилаючись, як на підставу подання апеляційної скарги, на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не конкретизують про які норми матеріального права йдеться, в чому полягало їх неправильне застосування, які докази судом не вірно оцінено, і які порушення процесуального права допущено судом в ході розгляду справи. Просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Представник Офісу Генерального прокурора в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційних скарг.

Представник позивача заперечує доводи апеляційних скарг. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

З жовтня 2020 року ОСОБА_1 працював на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури.

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 17.05.2021 за №1154к заступнику керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 17.05.2021 по 17.06.2022 включно.

17.08.2021, на підставі рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 12.08.2021 за №153дп-21, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника керівника Одеської обласної прокуратури у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною, згідно наказу Генерального прокурора за №277.

Однак, 14.06.2022, до закінчення періоду відпустки для догляду за дитиною (17.06.2022), ОСОБА_1 призваний на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації на особливий період.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.06.2022 за №147 ДСК, солдата ОСОБА_1 з 15.06.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Зважаючи на те, що в перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною (20.06.2022) позивач не мав можливості приступити до виконання своїх обов`язків в Одеській обласній прокуратурі у зв`язку з проходженням військової служби, та з метою належного повідомлення Відповідача-2, 16.06.2022 ОСОБА_1 направив на електронну адресу кадрової служби Одеської обласної прокуратури заяву від 14.06.2022, в якій просив увільнити його від виконання обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури відповідно до ст.119 КЗпП України. До вказаного листа позивачем долучено скан-копії тексту заяви, повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 , адресованого Одеській обласній прокуратурі, військового квитка та мобілізаційного розпорядження.

Вказаний лист доставлено в той же день, що підтверджується інформацією з електронної поштової скриньки позивача.

Таку ж заяву з додатками позивачем направлено на адресу Одеської обласної прокуратури засобами поштового зв`язку 17.06.2022, яка отримана адресатом 22.06.2022.

В той же час, згідно наказу Генерального прокурора від 20.06.2022 за №63к ОСОБА_1 вважається звільненим з адміністративної посади заступника керівника Одеської обласної прокуратури з 20 червня 2022 року.

Листом від 21.06.2022 керівник Одеської обласної прокуратури повідомив позивача про звільнення з адміністративної посади та запропонував прибути до відділу кадрової роботи та державної служби для ознайомлення з наказами і подання заяви про призначення на вакантну посаду, скан-копію якого, разом із списком вакантних посад станом на 21.06.2022 надіслано на електронну адресу позивача.

Наказом від 23.06.2022 за №925к керівник Одеської обласної прокуратури увільнив ОСОБА_1 від виконання обов`язків прокурора Одеської обласної прокуратури у зв`язку з прийняттям на військову службу за призовом під час мобілізації із збереженням посади та середнього заробітку до дня фактичного звільнення (стаття 119 КЗпП України) з 22.06.2022. Підставою зазначено заяву ОСОБА_1 та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 .

21.06.2022 ОСОБА_1 направив на адресу Офісу Генерального прокурора письмову заяву, якою повідомив про незаконність зазначеного наказу та передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", та статтею 119 Кодексу законів про працю України гарантії, яким суперечить такий наказ. Також, просив вирішити питання про увільнення його від виконання обов`язків на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури з 14.06.2022 та, відповідно, скасувати або змінити виданий Генеральним прокурором наказ від 20.06.2022 № 63к.

Однак, Офісом Генерального прокурора у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Вважаючи спірні накази такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані рішення прийняті не у відповідності до вимог діючого законодавства та порушують права позивача, а тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (Закон №3543-ХІІ) мобілізація визначена як комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з статтею 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. Вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Разом з тим, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Апеляційний суд зазначає, що наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 17.05.2021 за №1154к заступнику керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 17.05.2021 по 17.06.2022 включно. Однак, 14.06.2022, до закінчення періоду відпустки для догляду за дитиною (17.06.2022), ОСОБА_1 призваний на військову службу у Збройні Сили України під час мобілізації на особливий період. Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.06.2022 за №147 ДСК, солдата ОСОБА_1 з 15.06.2022 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Згідно наказу Генерального прокурора від 20.06.2022 за №63к ОСОБА_1 вважається звільненим з адміністративної посади заступника керівника Одеської обласної прокуратури з 20 червня 2022 року.

Відповідно до частини 2 статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, користуються гарантіями, передбаченими ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Відповідно до частини 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову.

Щодо доводів апелянтів про те, що звільнення позивача із займаної посади відбулось 17.08.2021 згідно наказу Генерального прокурора за №277к, а наказом від 20.06.2022 за №63к конкретизовано дату звільнення, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_1 звільнено з посади заступника керівника Одеської обласної прокуратури у зв`язку з неналежним виконанням посадових обов`язків, установлених для відповідної адміністративної посади у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною, згідно наказу Генерального прокурора за №277к. Тобто, вказаним наказом чітко визначено момент за якого відбудеться звільнення позивача із займаної посади перший робочий день після закінчення відпустки по догляду за дитиною. Наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 17.05.2021 за №1154к заступнику керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 17.05.2021 по 17.06.2022 включно.

Зі змісту вищенаведених наказів суд робить висновок, що до закінчення відпустки по догляду за дитиною, а саме до 17.06.2022 включно, позивач перебував на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури. Однак, 14.06.2022, до закінчення періоду відпустки для догляду за дитиною (17.06.2022), ОСОБА_1 призваний на військову службу у Збройні Сили України за мобілізацією на особливий період. Отже, саме з 14.06.2022 на позивача поширюються гарантії встановлені ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Апеляційний суд вважає, що з 14.06.2022 відповідачі були позбавлені можливості вчиняти будь-які дії спрямовані на виконання наказу Генерального прокурора за №277к до закінчення проходження військової служби позивачем, в тому числі й щодо конкретизації дати звільнення. Такі дії суперечать вимогам положень ст.119 КЗпП України. Отже, наказ Генерального прокурора від 20.06.2022 за №63к є таким, що підлягає скасуванню.

Доводи апелянтів щодо неможливості переривання відпустки для догляду за дитиною без подання позивачем відповідної заяви є необґрунтованими та жодним чином не спростовують попередні висновки суду, адже вказана відпустка вважається перерваною з моменту призову позивача на військову службу, що виключає необхідність подання будь-яких заяв.

Щодо наказу керівника Одеської обласної прокуратури від 23.06.2022 за №925к, апеляційний суд зазначає наступне.

16.06.2022 ОСОБА_1 направив на електронну адресу кадрової служби Одеської обласної прокуратури заяву від 14.06.2022, в якій просив увільнити його від виконання обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури відповідно до ст.119 КЗпП України. До вказаного листа позивачем долучено скан-копії тексту заяви, повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 адресованого Одеській обласній прокуратурі, військового квитка та мобілізаційного розпорядження. Вказаний лист доставлено в той же день, що підтверджується інформацією з електронної поштової скриньки позивача. В той же час, будучи обізнаним про те, що позивач з 14.06.2022 призваний на військову службу під час мобілізації, листом від 21.06.2022 керівник Одеської обласної прокуратури повідомив позивача про звільнення з адміністративної посади та запропонував прибути до відділу кадрової роботи та державної служби для ознайомлення з наказами і подання заяви про призначення на вакантну посаду, скан-копію якого, разом із списком вакантних посад станом на 21.06.2022 надіслано на електронну поштову адресу позивача. Наказом від 23.06.2022 за №925к керівник Одеської обласної прокуратури увільнив ОСОБА_1 від виконання обов`язків прокурора Одеської обласної прокуратури у зв`язку з прийняттям на військову службу за призовом під час мобілізації із збереженням посади та середнього заробітку до дня фактичного звільнення (стаття 119 КЗпП України) з 22.06.2022. Підставою зазначено заяву ОСОБА_1 та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 .

Колегія суддів зазначає, що будучи обізнаним щодо того, що ОСОБА_1 з 14.06.2022 призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період, в порушення вимог частини 3 статті 119 КЗпП України, керівник Одеської обласної прокуратури, оскаржуваним наказом увільнив позивача від виконання обов`язків за посадою, яку він не займав станом на день призову та направлення до військової частини 14.06.2022, а також провів таке увільнення не з 14.06.2022. Вказане свідчить про протиправність такого наказу. Крім того, посада з якої увільнено ОСОБА_1 - прокурор Одеської обласної прокуратури відсутня у штатному розписі Одеської обласної прокуратури.

Щодо посилань апелянта (Одеської обласної прокуратури) на положення ч. 5 ст. 41 Закону України "Про прокуратуру", як на обґрунтування правильності визначення посади з якої увільнено позивача, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом вказаної норми, після звільнення прокурора з адміністративної посади він не пізніше одного місяця призначається на одну з вакантних посад у цьому ж органі прокуратури або в разі відсутності вакантних посад переводиться на посаду до іншого органу прокуратури того ж або нижчого рівня за його письмовою згодою. До моменту прийняття рішення про призначення прокурора на посаду, переведення на посаду до іншого органу прокуратури або звільнення з посади прокурора повноваження відповідного прокурора зупиняються із збереженням гарантій матеріального, соціального та побутового забезпечення, передбачених законодавством для прокурорів.

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначена норма не може застосовуватись до спірних відносин, оскільки поняття "посада, яку обіймає прокурор" та "статус прокурора" не є тотожними. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 28 липня 2022 року у справі за № 440/4502/20.

Однак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що слід зобов`язати керівника Одеської обласної прокуратури видати наказ про увільнення ОСОБА_1 від виконання обов`язків заступника керівника Одеської обласної прокуратури у зв`язку з прийняттям на військову службу за призовом під час мобілізації із збереженням посади з 14.06.2022 до дня фактичного звільнення, оскільки саме Одеська обласна прокуратура є безпосереднім роботодавцем позивача, на керівника якого покладено такий обов`язок, як і обов`язок вирішувати інші питання пов`язані з проходженням служби, за винятком питань пов`язаних з призначенням та звільненням з посади.

Також, згідно гарантій, встановлених ст. 119 КЗпП України у редакції до внесення змін Законом № 2352-ІХ, з 14.06.2022 (дня початку проходження військової служби позивачем) та до 18.07.2022 (дата вступу в силу змін до ст. 119 КЗпП України) ОСОБА_1 набув право на виплату середнього заробітку за посадою, яку обіймав в установі по місцю роботи на момент призову - заступника керівника Одеської обласної прокуратури.

Відповідно до підпункту ї) пункту 1, абзаців 3-4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 року (Порядок №100), середня заробітна плата у випадку залучення працівників до виконання військових обов`язків обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом цих двох місяців працівник не працював, то середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

В даному випадку подія, з якою пов`язана виплата середнього заробітку, відбулась 14.06.2022. В той же час, позивач, у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не отримував в Одеській обласній прокуратурі виплат упродовж останніх двох календарних місяців, що передували призову на військову службу. За таких обставин, відповідно до абз. 7 пункту 2, абз. 3-5 пункту 4 Порядку №100, розрахунки середнього заробітку проводяться з установлених позивачу посадового (місячного) окладу, нарахування якого здійснюється шляхом множення посадового окладу на кількість місяців розрахункового періоду.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 14.06.2022 позивач займав посаду заступника керівника Одеської обласної прокуратури. Згідно листа Одеської обласної прокуратури від 19.07.2022, посадовий оклад заступника керівника обласної прокуратури відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік" встановлено у розмірі 1,3 посадового окладу прокурора прокуратури, відтак становить 62 400 грн. (1,3 х 48 000). Отже, середній заробіток позивача на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури за період з 14.06.2022 по 18.07.2022, відповідно до Порядку №100, становить 72 557,5 грн. (62 400 грн. х 2 місяці = 124 800 грн.; 124 800 грн. : 43 робочі дні (за два місяці розрахункового періоду квітень - травень) = 2902,3 грн. середньоденна заробітна плата позивача; 2902,3 грн. х 25 робочих днів (за період з 14.06.2022 по 18.07.2022) = 72 557,5 гривень).

Колегія суддів зазначає, що Одеської обласною прокуратурою виплачено позивачу середній заробіток у зв`язку з призовом на військову службу в розмірі 31 600,00 грн. Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, сума недоплаченого середнього заробітку, що підлягає до стягнення в судовому порядку становить 40 957,5 грн., які слід стягнути на користь позивача з Відповідача-2.

Щодо доводів апелянтів, що сума стягнутих з відповідачів судових витрат є неспівмірною з складністю виконаної роботи адвокатом та часом витраченим на виконання таких робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає, що в даному випадку, витратами позивача, що пов`язані з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, що надавалася адвокатським об`єднанням "Градум" на підставі договору про надання правової допомоги від 13.08.2021 за №02-08/238-2021. Згідно з додатком до договору про надання правової допомоги позивач погодив з адвокатським об`єднанням "Градум", що вартість послуг за договором становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Позивач погодив з АО "Градум", що зазначена сума сплачується ним у разі досягнення внаслідок надання правової допомоги АО "Градум" позитивного результату, а саме: прийняття судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог у справі щодо оскарження наказу Генерального прокурора про звільнення з адміністративної посади та поновлення на адміністративній посаді.

Таким чином, позивач домовився з АО "Градум", що надана останнім правнича допомога (аналіз документів, вивчення законодавства та судової практики, підготовка та направлення адвокатських запитів, збір доказів, складання та подання позовної заяви, підготовка заяв та клопотань, необхідних у подальшому під час розгляду справи для представництва інтересів позивача) буде оплачена у разі прийняття рішення на його користь. Відповідно у разі повного або часткового задоволення позову, підготовленого та поданого АО "Градум" в інтересах позивача, у останнього виникає обов`язок сплатити вартість послуг по наданню правової допомоги у розмірі 20 000 гривень.

У постанові Об`єднаної палати Верховного суду в складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 домовленості про сплату гонорару за надання правової допомоги, у тому числі у разі отримання судового рішення на користь клієнта, є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд повинен оцінювати розумність таких витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду висловилася щодо неправомірності відмови судів у стягненні "гонорару успіху" як складової витрат на професійну правничу допомогу у разі якщо загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення гонорару.

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в рішенні від 13.06.2019 у справі №9991/388/11.

А тому, з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідачів, повинен становити 15000,00 грн.

Щодо п. 3 резолютивної частини рішення суду першої інстанції про поновлення позивача на посаді заступника керівника Одеської обласної прокуратури, колегія суддів зазначає, що чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин із працівником, призваним на військову службу, за жодних обставин. Відтак, до закінчення проходження ОСОБА_3 військової служби останній, згідно законодавства, займає посаду заступника керівника Одеської обласної прокуратури, на якій перебував на момент призову на військову службу за мобілізацією, відтак поновленню не підлягає, так як вважається таким що перебуває на цій посаді.

З врахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку про скасування п. 3 резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині п. 3 резолютивної частини рішення щодо поновлення позивача на посаді, з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволені позову.

Керуючись 241, 243, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора задовольнити частково, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 300/2955/22 скасувати в частині п. 3 (поновлення на посаді) резолютивної частини рішення.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 27 квітня 2023 року.