Справа № 320/4935/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4935/21 Суддя першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маядо» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ТОВ «Маядо» звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби (процесуальним правонаступником якого є Київська митниця) про коригування митної вартості товарів від 26 лютого 2021 року № UA100070/2021/000074/2.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що до митного оформлення були надані документи, які не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості. Крім того відповідач вказує на наявність розбіжностей у документах, поданих разом з митною декларацією. Митний орган наголошує на тому, що наданий позивачем контракт не відповідає міжнародним звичаям ділового обороту та Положенню про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженому наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06 вересня 2001 року № 201.

Відзив на апеляційну скаргу Київської митниці не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року - без змін, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив та сторони справи не заперечують, що між ТОВ «Маядо» та компанією ADOPEN PLASTIK VE INSAAT ANONIM SIRKETI (Пластикова і будівельна промислова анонімна компанія АДОПЕН) був укладений контракт міжнародної поставки № 11 від 07 березня 2017 року.

Згідно з п. 3.1 вказаного контракту кількість, асортимент, вартість товару та базові умови поставки обумовлюються для кожної партії товару і вказуються в інвойсах. Поставка товару здійснюється частинами (партіями) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «Інкотермс 2010».

На виконання умов контракту № 11 від 07 березня 2017 року згідно з інвойсом № Y00006 від 12 лютого 2021 року позивачу був поставлений товар, а саме - полімерно-композитна дошка, бокова кришка підлогового покриття (терасна дошка) та профілі ПВХ на загальну суму 17786,37 доларів США.

Зазначений товар надійшов ТОВ «Маядо» на умовах поставки CIF Одеса згідно правил Інкотермс 2010.

З метою митного оформлення вказаного товару позивач 23 лютого 2021 року через свого представника ТОВ «ВОТУМ Л0ГІСТИК ЛТД», який діяв на підставі договору про надання брокерських послуг № 67 від 11 лютого 2015 року, подав електронну митну декларацію № UA100070/2021/314091.

Разом із зазначеною митною декларацією ТОВ «Маядо» надало такі документи: контракт № 11 від 07 березня 2017 року з додатковими угодами № 1 від 27 жовтня 2017 року та № 2 від 07 травня 2018 року; інвойс № Y00006 від 12 лютого 2021 року; рішення про визначення коду товару № KT-UA-2021 від 26 лютого 2021 року; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100070/2021/00088; коносамент № ARKIST від 18 лютого 2021 року; міжнародна транспортна накладна (CMR) № 18749/1 від 22 лютого 2021 року; страховий поліс № 0001-0410-05443869 від 17 лютого 2021 року; експортну митну декларація країни відправлення № 21343100ЕХ040245 від 15 лютого 2021 року.

За результатами здійснення аналізу документів, що подані разом з митною декларацією, контролюючий орган прийшов до висновку, що вони містять розбіжності, які впливають на визначення митної вартості товарів та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з цим позивачу направлено запит, яким запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

У відповідь на вказаний запит ТОВ «Маядо» листом від 25 лютого 2021 року повідомило про відсутність додаткових документів.

Київська митниця Держмитслужби склала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100070/2021/00088, а також прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 26 лютого 2021 року № UA100070/2021/000074/2.

Митну вартість товару скориговано відповідно до ст. 64 Митного кодексу України за резервним методом.

Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товарів, ТОВ «Маядо» звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Маядо», суд першої інстанції виходив з того, що під час митного оформлення задекларованого товару позивач надав усі документи, що необхідні для визначення митної вартості товару за ціною контракту. Такі документи містять повну інформацію про митну вартість та не містять розбіжностей, які б поставили під сумнів правильність визначення позивачем митної вартості. У зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що підстав для відмови у митному оформленні та для коригування митної вартості товару не було.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи згідно з переліком.

Зазначена норма права вказує на те, що митний орган, встановивши, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зобов`язаний направити письмову вимогу про надання додаткових документів згідно з переліком протягом 10 календарних днів.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 260/718/19, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість сумніву у правильності заявленої позивачем митної вартості товару, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Приписи ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п. 33 рішення від 26 лютого 2021 року № UA100070/2021/000074/2, підставою для витребування у позивача додаткових документів стало виявлення розбіжностей в окремих документах, а також відсутність документів, які підтверджують витрати на перевезення вантажу.

Стосовно висновку митного органу про відсутність документів, що підтверджують витрати на транспортування товару суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 3.1 контракту № 11 від 07 березня 2007 року та інвойсу товар поставлявся на умовах поставки CIF Одеса згідно Інкотермс 2010.

Відповідно до Вступу офіційних правил тлумачення Міжнародної торгової палати з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі Інкотермс 2010 правила Інкотермс здебільшого описують завдання, витрати та ризики, пов`язані з поставкою товару від продавців до покупців. Обране правило Інкотермс має відповідати товару, виду транспорту та насамперед наміру сторін покласти на продавця чи покупця додаткові обов`язки, наприклад обов`язок з організації перевезення чи страхування товару. Правила Інкотермс зазначають, яка сторона контракту (договору) купівлі-продажу зобов`язана забезпечити перевезення чи страхування при поставці товару продавцем покупцеві, і які витрати покладаються на кожну із сторін. Згідно з правилами Інкотермс Перевезення оплачено до (CPT), Перевезення та страхування оплачено до (CIP), Вартість і фрахт (CFR) та Вартість, страхування та фрахт (CIF) назване місце відрізняється від місця поставки. Відповідно до цих чотирьох правил Інкотермс, назване місце - це місце призначення, до якого оплачується перевезення Продавцем.

Згідно з Інкотермс 2010 поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення та обов`язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді як у покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування.

Таким чином витрати на транспортування вже є включеними до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар (фактурної вартості товару), у зв`язку з чим не додаються при визначенні митної вартості товару. Натомість відповідач дійшов до хибного висновку, що у випадку поставки на умовах CIF Одеса та не зазначення у контракті про зарахування витрат на транспортування до ціни товару, зазначеної у інвойсі, вказані витрати повинні бути включені додатково до митної вартості товару.

Суд першої інстанції наголосив на тому, що вказані витрати у випадку поставки на умовах CIF в будь-якому випадку включені у фактурну вартість товарів, незважаючи на умови контракту щодо цього, та додатково до митної вартості товарів не включаються.

Заперечень проти висновку суду першої інстанції про те, що поставка товару на умовах CIF передбачає включення у фактурну вартість товару витрат на перевезення та страхування і такі витрати для цілей визначення митної вартості товару не потребує коригування відповідач в апеляційній скарзі не навів.

Натомість митний орган в апеляційній скарзі наполягає на тому, що законними підставами для коригування митної вартості товару стали такі обставини:

- згідно з умовами контракту № 11 від 07 березня 2017 року постачання товарів відбувається на підставі інвойсів щодо кожної окремої партії товару, проте у контракті не визначено остаточність цін, що вказані в інвойсі;

- в п. 1.2 контракту № 11 від 07 березня 2017 року зазначено, що всі інвойси до нього будуть додатково обумовлені сторонами згідно ринкових цін на товар на день оформлення інвойсу, що може означати застосування неринкових цін в наданому інвойсі від 12 лютому 2021 року № У00006;

- контрактом не встановлено конкретних умов щодо оплати за товар (п. 5.2 передбачає або попередню оплату, або після отримання товарів, а в п. 5.1 зазначено, що оплата здійснюється на підставі інвойсу протягом дії даного контракту), тому умови, застосовані для продажу товарів, можуть впливати на ціну товару.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам, колегія суддів враховує, що відповідно п. 1 Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06 вересня 2001 року № 201 (далі - Положення), до умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), якщо сторони такого договору (контракту) не погодилися про інше щодо викладення умов договору і така домовленість не позбавляє договір предмета, об`єкта, мети та інших істотних умов, без погодження яких сторонами договір може вважатися таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми згідно з чинним законодавством України, відносяться, зокрема:

- ціна та загальна вартість договору (контракту)

У цьому розділі договору визначається ціна одиниці виміру товару та загальна вартість товарів або вартість виконаних робіт (наданих послуг), що поставляються згідно з договором (контрактом), крім випадків, коли ціна товару розраховується за формулою, та валюта контракту. Якщо згідно з договором (контрактом) поставляються товари різної якості та асортименту, ціна встановлюється окремо за одиницю товару кожного сорту, марки, а окремим пунктом договору (контракту) зазначається його загальна вартість. У цьому разі цінові показники можуть бути зазначені в додатках (специфікаціях), на які робиться посилання в тексті договору (контракту). При розрахунках ціни договору (контракту) за формулою зазначається орієнтовна вартість договору (контракту) на дату його укладення.

- умови платежів

Цей розділ визначає валюту платежу, спосіб, порядок та строки

фінансових розрахунків та гарантії виконання сторонами взаємних

платіжних зобов`язань. Залежно від обраних сторонами умов платежу в тексті договору (контракту) зазначаються: умови банківського переказу до (авансового платежу) та/або після відвантаження товару або умови документарного акредитива, або інкасо (з гарантією), визначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України і Національного банку України від 21 червня 1995 року № 444 «Про типові платіжні умови зовнішньоекономічних договорів (контрактів) і типові форми захисних застережень до зовнішньоекономічних договорів (контрактів), які передбачають розрахунки в іноземній валюті»; умови за гарантією, якщо вона є або коли вона необхідна (вид

гарантії: на вимогу, умовна), умови та термін дії гарантії, можливість зміни умов договору (контракту) без зміни гарантій.

Дослідивши контракт № 11 від 07 березня 2017 року, колегія суддів встановила, що він містить розділ 4 «Ціна та загальна вартість контракту», в якому визначені такі умови: ціна на товар, що постачається, визначається сторонами в доларах США, ціна за одиницю товару, що постачається, вказана в інвойсах до контракту і є незмінною; загальна вартість контракту становить 50 000 000 доларів США; в ціну товару включена вартість тари, упаковки і маркування.

Таким чином розділ 4 контракту № 11 від 07 березня 2017 року містить відомості про загальну вартість товарів, валюту контракту, вказівку на постачання товару партіями і особливості закріплення кожної окремої партії товару.

Умови платежів визначені в розділі 5 контракту № 11 від 07 березня 2017 року, згідно з якими оплата виставленого рахунку здійснюється протягом дії контракту. Виплата має бути проведена банківським переказом у вигляді попередньої оплати або після отримання товару. Оплата банківських послуг включається у витрати покупця. Датою оплати є день зарахування коштів на рахунок продавця. Допускається оплата поставленого товару частинами.

Отже, розділ 5 контракту № 11 від 07 березня 2017 року містить відомості про спосіб (банківським переказом), можливий порядок платежу (передплата та/або післяплата) та орієнтовні строки фінансових розрахунків (протягом дії контракту), тобто не всі відомості, передбачені п. 1 Положення (не визначено валюту платежу, гарантії виконання сторонами взаємних платіжних зобов`язань).

Разом з тим згідно з п. 3.1 контракту № 11 від 07 березня 2017 року кількість, асортимент, вартість товару та базові умови поставки обумовлюються щодо кожної окремої партії товару і вказуються в інвойсі.

У свою чергу інвойс № Y00006 від 12 лютого 2021 року додатково до закріплених у контракті умов визначає валюту платежу - долари США та чітко вказує на порядок оплати відповідної партії товару - після поставки товару.

Колегія суддів враховує, що контракт № 11 від 07 березня 2017 року та інвойс № Y00006 від 12 лютого 2021 року визначають строки розрахунків таким чином: «Протягом дії контракту».

Водночас визначення строків розрахунків у зазначений спосіб, а також встановлення гарантій виконання сторонами взаємних платіжних зобов`язань (чи відмова від додаткового встановлення таких гарантій) у контракті є правом сторін такої угоди. Крім того граничні строки розрахунків в іноземній валюті та гарантії виконання фінансових зобов`язань визначені на законодавчому рівні.

Обґрунтованих доводів, які б вказували на те, що невстановлення в контракті та інвойсі конкретних строків проведення оплати за товар після його фактичної поставки може вплинути на ціну товару, відповідачем не наведено.

Колегія суддів наголошує на тому, що фіксована вартість партії товару зазначена в інвойсі № Y00006 від 12 лютого 2021 року, як це передбачено п. 3.1 контракту № 11 від 07 березня 2017 року. Положень, які б давали можливість сторонам змінити вартість партії товару, зазначену в інвойсі, контракт № 11 від 07 березня 2017 року не містить.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що визначення строку проведення розрахунків шляхом зазначення «Протягом дії контракту» не впливає та не може вплинути на ціну партії, зазначену в інвойсі № Y00006 від 12 лютого 2021 року, яку позивач зобов`язаний сплатити продавцю за поставлений товар.

Висновок митного органу про те, що умови п. 1.2 контракту № 11 від 07 березня 2017 року можуть вказувати на застосування неринкових цін в наданому інвойсі від 12 лютому 2021 року № У00006 колегія суддів також вважає необґрунтованим.

Так, згідно з п. 1.2 контракту № 11 від 07 березня 2017 року всі інвойси до нього будуть додатково обумовлені сторонами згідно ринкових цін на товар на день оформлення інвойсу.

Положень, які б могли вказувати на можливість застосування неринкових цін в інвойсі від 12 лютому 2021 року № У00006, судом апеляційної інстанції в п. 1.2 контракту № 11 від 07 березня 2017 року не виявлено.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обсяг первинних документів, які містяться в матеріалах справи та були надані позивачем митному органу, дозволяє визначити митну вартість товару за основним (першим) методом - за ціною договору. Документи, що були надані ТОВ «Маядо» разом з митною декларацією, не містять розбіжностей та підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову ТОВ «Маядо» та визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 26 лютого 2021 року № UA100070/2021/000074/2.

Доводи апеляційної скарги Київської митниці не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 13 вересня 2021 року, та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест