Справа № 140/797/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/797/21 пров. № А/857/18533/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року (ухвалене головуючою-суддею Димарчук Т.М. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВЕРБА-ВВ до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю ВЕРБА-ВВ (далі - ТзОВ ВЕРБА-ВВ, Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (далі - ППР) ГУ ДПС № від 04.11.2020.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ТзОВ ВЕРБА-ВВ у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що сума бюджетного відшкодування у розмірі 504351,00 грн по контрагентах ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 з періодом виникнення від`ємного значення квітень, травень та червень 2020 року заявлена з порушенням вимог абз. б п.200.4, п.200.14 ст.200 ПК України. Вказує, що на визначення сум бюджетного відшкодування липня 2020 року вплинули встановлені актами №10084/03-20-04-02/ НОМЕР_1 від 07.08.2020, №11968/03-20-04-02/ НОМЕР_1 від 07.09.2020 порушення, а також сформовані на їх підставі ППР № від 08.09.2020, № від 22.09.2020. Як наслідок, оспорюване ППР № від 04.11.2020 на суму завищення бюджетного відшкодування на 504351,00 грн та штрафних санкції 252175,50 грн є підставним та таким, що винесене відповідно до вимог податкового законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника Михалко Н.О., яка підтримал апеляційну скаргу, представника позивача Косендюка Я.А., який заперечив проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 21.09.2020 по 02.10.2020 та з 05.10.2020 по 09.10.2020 посадовими особами ГУ ДПС на підставі наказів на перевірку №1817 від 17.09.2020, №1995 від 02.10.2020 (про продовження перевірки), направлень на перевірку №1449 від 18.09.2020, №1451 та №1565 від 24.09.2020, проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТзОВ Верба-ВВ щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами вказаної перевірки складено акт №14400/03-20-07-06/39231747 від 19.10.2020, яким встановлено порушення Товариством вимог абз. б п.200.4, 200.14 ст.200 ПК України, в результаті чого платником завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ, заявлену на поточний рахунок платника у декларації за липень 2020 року (р. 20.2.1) у розмірі 504351,00 грн, в тому числі з періодом виникнення від`ємного значення за квітень 2020 року в сумі 9717,00 грн, за травень 2020 року в сумі 127742,00 грн та за червень 2020 року в сумі 366892,00 грн, а саме : відповідно до додатку 3 до декларації з ПДВ за липень 2020 року ТзОВ ВЕРБА-ВВ до бюджетного відшкодування за липень 2020 року включено суми ПДВ по податкових накладних від :

- ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) всього на суму 323567,00 грн, в тому числі на суму 9717,00 грн з періодом виникнення від`ємного значення за квітень 2020 року, 58846,00 грн за травень 2020 року, 255004,00 грн за червень 2020 року;

- ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) всього на суму 180784,00 грн, в тому числі на суму 68896,00 грн з періодом виникнення від`ємного значення за травень 2020 року, 111888,00 грн за червень 2020 року.

04.11.2020 на підставі висновків акта перевірки №14400/03-20-07-06/ НОМЕР_1 від 19.10.2020 ГУ ДПС сформувало оспорюване ППР, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 504351,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 252175,50 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДПС України №35435/6/99-00-06-02-01-06 від 16.12.2020 скаргу було залишено без задоволення, а ППР без змін.

Вважаючи протиправним оспорюване ППР, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що рішеннями Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 по справі №140/16631/20 та від 17.01.2022 по справі №140/17676/20, які набрали законної сили, підтверджено право позивача на формування податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 . Зважаючи на встановленні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов переконання, що висновки контролюючого органу щодо завищення ТзОВ ВЕРБА-ВВ суми бюджетного відшкодування ПДВ, задекларованої на рахунок платника у банку по декларації за липень 2020 року (р. 20.2.1) у розмірі 504351,00 грн, в тому числі з періодом виникнення від`ємного значення за квітень 2020 року в сумі 9717,00 грн, за травень 2020 року в сумі 127742,00 грн та за червень 2020 року в сумі 366892,00 грн, є протиправними та необґрунтованими, та такими, що спростовані рішеннями судів в інших справах, які набрали законної сили.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 67 Конституції України на кожного покладено обов`язок сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є ПК України.

Відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, згідно з положеннями підпунктів 139.1.1 та 139.1 9 пункту 139 статті 139 ПК України, витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності та не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з : а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За змістом п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

За змістом п.200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно дефініції, наведеної у п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні №996-ХІV від 16.07.1999 (далі - Закон №996), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За визначенням, яке міститься в абз.11 ст.1 Закону №996, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно ч.1 ст.9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону №9962).

При цьому, п.п.14.1.18 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначений у статті 200 ПК України.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду;

Відповідно до п.200.7 ст.200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Отже, з вищезазначеної норм закону слідує, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону №996, повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у формі виникнення права платника податку на формування фінансового результату до оподаткування та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження під час вирішення цієї справи.

З матеріалів справи видно, що 29.05.2014 ТзОВ ВЕРБА-ВВ зареєстроване як юридична особа, видами діяльності якої є лісопильне та стругальне виробництво (основний); лісозаготівлі; виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону; виробництво дерев`яної тари; виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин; діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля, що підтверджуються Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно акта перевірки №14400/03-20-07-06/39231747 від 19.10.2020 достовірності і правильності визначення та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації суми податкового кредиту (рядок 17 (колонка Б) Декларації) встановлено її завищення на 504351,00 грн, що призвело до завищення на цю ж суму показника рядка 19 Декларації (відображено у матеріалах попередніх документальних невиїзних перевірок ТзОВ Верба-ВВ, оформлених актами №10084/03-20-04-02/39231747 від 07.08.2020, №11986/03-20-04-02/39231747 від 07.09.2020.

До від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 16 декларації) у липні 2020 року ТзОВ Верба-ВВ включило ПДВ сформований від ФОП ОСОБА_1 всього на суму 323567,00 грн, в тому числі на суму 9717,00 грн з періодом виникнення від`ємного значення за квітень 2020 року, 58846,00 грн за травень 2020 року, 255004,00 грн за червень 2020 року.

Також до від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 16 декларації) у липні 2020 року ТзОВ Верба-ВВ включило ПДВ сформований від ФОП ОСОБА_2 всього на суму 180784,00 грн, в тому числі на суму 68896,00 грн з періодом виникнення від`ємного значення за травень 2020 року, 111888,00 грн за червень 2020 року.

Згідно акта перевірки №14400/03-20-07-06/ НОМЕР_1 від 19.10.2020, податковий орган при його складанні посилається на порушення встановлені попередніми перевірками та відображеними в актах документальних перевірок ТзОВ Верба-ВВ №10084/03-20-04-02/39231747 від 07.08.2020, №11986/03-20-04-02/39231747 від 07.09.2020.

В акті перевірки №14400/03-20-07-06/39231747 від 19.10.2020 відповідачем зазначено, що значення рядка 16 декларації (від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду) у липні 2020 року становить 1691831,00 грн та дорівнює значенню рядка 16.1 декларації (від`ємне значення, рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду. Також зазначено, що за даними попередніх перевірок (акт №10084/03-20-04-02/39231747 від 07.08.2020, №11986/03-20-04-02/39231747 від 07.09.2020, ППР № від 08.09.2020, № від 22.09.2020) сума від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту наступного періоду зменшена на 332047,00 грн та 368529,00 грн відповідно. Вказані суми підлягають відображенню в рядку 16.3 декларації в місяці узгодження ППР. Разом з тим, порушення встановлені вищевказаними актами та ППР вплинули на визначення сум бюджетного відшкодування у липні 2020 року.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, з метою здійснення господарської діяльності, 01.04.2020 між ТзОВ ВЕРБА-ВВ (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) було укладено договір №23 надання послуг по виготовленню готової продукції з давальницької сировини та фасування, предметом якого є надання виконавцем по завданню замовника за плату послуг по виготовленню та фасуванню паливних гранул, пелетів з сировини та матеріалів замовника протягом терміну дії цього договору. Згідно з Додатковими угодами до вказаного договору вартість виконаних робіт по виготовленню 1 тонни готової продукції складає 1440,00 грн, вартість виконаних робіт по фасуванню 1 тонни готової продукції складає 300,00 грн.

На виконання умов вказаного договору у червні 2020 виконавцем було надано позивачу такі послуги : з давальницької переробки паливних гранул (виготовлено 578,980 т) на суму 833731,20 грн, в тому числі ПДВ 138955,20 грн, згідно з актом надання послуг від 30.06.2020 №42; з давальницької переробки паливних гранул (зафасовано 578,980 т) на суму 173694,00 грн, в тому числі ПДВ 28949,00 гр., згідно з актом надання послуг від 30.06.2020 №43 (а.с. 26-27, том 2). При цьому, факт надання замовником виконавцю необхідної сировини для виготовлення вказаних вище паливних гранул підтверджується відповідними актами приймання-передачі, факт виготовлення та фасування виконавцем 578,980 т паливних гранул підтверджується відповідними звітами виробництва, факт перевезення сировини (від замовника до виконавця) та готової продукції (від виконавця до замовника) підтверджується товарно-транспортними накладними. Розрахунки за надані послуги проведено частково, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

23.04.2020 між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу №3, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця паливну гранулу (товар), а покупець приймає та оплачує товар.

На виконання умов вказаного договору у червні 2020 продавцем було поставлено ТзОВ ВЕРБА-ВВ паливні гранули (92 т) на суму 220800,00 грн, в тому числі ПДВ 36800,00 грн, згідно з видатковою накладною №31 від 02.06.2020, паливні гранули (92 т) на суму 220800,00 грн, в тому числі ПДВ 36800,00 грн, згідно з видатковою накладною №34 від 15.06.2020 та товарно-транспортними накладними.

Також 01.01.2020 між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ТзОВ ВЕРБА-ВВ (орендар) було укладено договір оренди майна №1, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне володіння та користування на умовах оренди майно, перелік якого визначається у Додаткових угодах до Договору.

На виконання умов вказаного договору у червні 2020 ФОП ОСОБА_1 надано позивачу послуги оренди майна на загальну суму 81000,00 грн згідно з актами надання послуг.

Крім того, між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та позивачем (орендар) було укладено договір оренди майна №47 від 15.11.2019, за яким орендодавець передав у користування майно, перелік якого визначено у Додаткових угодах до вказаного договору. Згідно Додаткової угоди №2 до договору №47 від 15.11.2019 вартість оренди становить 180000,00 грн за місяць оренди.

На виконання умов вказаного договору у червні 2020 ФОП ОСОБА_1 надано позивачу послуги оренди обладнання для сушильних камер (3 шт) на суму 180000,00 грн. згідно з актом надання послуг.

Як видно з попереднього акта перевірки №11986/03-20-04-02/ НОМЕР_1 від 07.09.2020 (на яких базуються висновки контролюючого органу в акті перевірки №14400/03-20-07-06/ НОМЕР_1 від 19.10.2020), на думку податкового органу, ФОП ОСОБА_1 не міг надати позивачу вищевказані послуги з виготовлення паливних гранул з давальницької сировини, послуги оренди обладнання для сушильних камер та поставки паливних гранул, оскільки: 1) згідно з податковою звітністю за формою №20-ОПП у нього відсутні виробничі потужності (власні, орендовані) для переробки сировини на давальницьких умовах; 2) згідно звіту 1ДФ за ІІ квартал 2020 у ФОП ОСОБА_1 є 4 найманих працівника по трудовому договору та виплачено дохід самозайнятим особам (6 осіб) у розмірі 380800,00 грн, що свідчить про недостатню кількість працівників для надання послуг з переробки по давальницькій сировині та пакування; 3) згідно з наявної інформації та баз даних ДПС не встановлено придбання ФОП ОСОБА_1 обладнання для сушильних камер чи послуг по його оренді у третіх осіб, при цьому ні договором №47 від 15.11.2019, ні додатками до нього не зазначено, що передані ТМЦ формують комплекс обладнання для сушильних камер.

Однак, як слушно вказав суд першої інстанції, такі висновки податкового органу спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, а саме : наявністю матеріальних ресурсів у контрагента позивача - ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу №01/04/20 від 01.04.2020, укладеним з ФОП ОСОБА_4 , відповідно до якого придбано обладнання Бум без передньої гідравлічної частини (2 шт) на підставі видаткової накладної №17 від 10.04.2020 та відповідних платіжних доручень; договором поставки обладнання №67 від 04.03.2020, укладеним з ТзОВ Пакувальні технології, відповідно до якого придбано обладнання Фасувально-пакувальна лінія на підставі видаткової накладної №146 від 03.04.2020 та відповідних платіжних доручень; договором купівлі-продажу №17/12/19 від 17.12.2019, укладеним з ТзОВ Майстер-Вуд, відповідно до якого придбано обладнання 4-х сторонній струг верстат Компакт та верстат калібровальний мoд.H-P4/J на підставі видаткових накладних №МВ-0000003, №МВ-0000002 від 17.12.2019 та відповідного платіжного доручення; договором купівлі-продажу №13 від 13.09.2019, укладеним з ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого придбано обладнання Верстат фрезерування фаски дошки піддона СФ-1200 на підставі видаткової накладної №52 від 16.09.2019 та відповідного платіжного доручення; договором поставки №AІІ 049/19 від 09.07.2019, укладеним з ТзОВ АТЛАС КОПКО Україна, відповідно до якого придбано обладнання Компресор GA15VSD+FF СЕ на підставі видаткової накладної № від 07.08.2019 та платіжного доручення; договором купівлі-продажу №5/08/19 від 05.08.2019, укладеним з ФОП ОСОБА_6 , відповідно до якого придбано обладнання Пристрій торцювальний ЦПП-45 та Рольганг ЦПП-45 на підставі видаткової накладної №РН-0000140 від 07.08.2019 та відповідних платіжних доручень, договором купівлі-продажу обладнання від 16.01.2018, укладеним з ОСОБА_7 , відповідно до якого придбано обладнання Сушильний комплекс на базі АВМ-0,65 та Лінія гранулювання на базі ОГМ-1,5 згідно акту приймання-передачі від 16.01.2018.

Наявність виробничих потужностей також підтверджується актом обстеження наявності обладнання та здійснення діяльності з виробництва паливної гранули (палет) ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 №1346/3.24 від 22.09.2020, складеним Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 за ІІ квартал 2020 року, витягом із матеріалів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для ФОП ОСОБА_1 , складеним ТзОВ Центр зелених інновацій.

Разом з тим, на думку колегії суддів, необґрунтованими є доводи контролюючого органу про відсутність у ФОП ОСОБА_1 необхідної кількості працівників для надання послуг з переробки по давальницькій сировині та пакування, оскільки в акті перевірки №11986/03-20-04-02/ НОМЕР_1 від 07.09.2020 зазначено, що згідно звіту 1ДФ за ІІ квартал 2020 року ФОП ОСОБА_1 відображено 4 найманих працівника по трудовому договору та виплачено доходу самозайнятим особам (6 осіб) у розмірі 380800 грн, що свідчить про достатню кількість працівників для надання вищезазначених послуг.

Наведене спростовує висновок податкового органу щодо неможливості здійснення вищевказаних господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ ВЕРБА-ВВ через відсутність трудових і матеріальних ресурсів спростовується первинними бухгалтерськими документами.

Щодо господарських операцій з ФОП ОСОБА_3 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

01.08.2019 між ТзОВ ВЕРБА-ВВ (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір №5 надання послуг по виготовленню готової продукції з давальницької сировини, предметом якого є надання виконавцем по завданню замовника за плату послуг по виготовленню паливних гранул, пелетів з сировини замовника протягом терміну дії цього договору. Згідно з Додатковою угодою №3 від 01.05.2020 до вказаного договору вартість виконаних робіт по виготовленню 1 тонни готової продукції складає 1440,00 грн.

На виконання умов вказаного договору у червні 2020 виконавцем надано позивачу послуги з давальницької переробки паливних гранул (виготовлено 466,200 т) на суму 671328,00 грн, в тому числі ПДВ 111888,00 грн, згідно з актом надання послуг №7 від 30.06.2020.

При цьому, факт надання замовником виконавцю необхідної сировини (тирси) для виготовлення вказаних вище паливних гранул підтверджується відповідними актами приймання-передачі, факт виготовлення виконавцем паливних гранул та передача їх замовнику підтверджується відповідними звітами виробництва та актами приймання-передачі.

Матеріалами справи підтверджено, що між ФОП ОСОБА_8 (продавець) та ФОП ОСОБА_9 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу обладнання №3 від 02.09.2019, відповідно до якого останній придбав обладнання Комплекс гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5.

Згідно додаткової угоди №1 від 02.09.2019 до вказаного договору обладнання Комплекс гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5 складається із сушильного комплексу на базі АВМ 0,65 та комплексу гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5. Згідно акту приймання-передачі від 02.09.2019 обладнання Комплекс гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5 передано покупцю. Наявність у ФОП ОСОБА_10 виробничих потужностей, в тому числі обладнання лінія гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5 з сушильним комплексом на базі АВМ 0,65 також підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 за травень-липень 2020 року.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що доводи відповідача про відсутність у ФОП ОСОБА_10 первинних документів на придбання сушильного комплексу на базі АВМ 0,65 є безпідставними.

При цьому, слушно звернув увагу на те, що ФОП ОСОБА_3 видано Управлінням екології та природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №722184001-3 від 05.04.2019, що також підтверджує ту обставину, що вказаний підприємець здійснює виготовлення паливних гранул на вищевказаному обладнанню.

Також в акті перевірки №11986/03-20-04-02/ НОМЕР_1 від 07.09.2020 зазначено, що згідно звіту 1ДФ за ІІ квартал 2020 року ФОП ОСОБА_9 відображено 5 найманих працівників по трудовому договору та виплачено доходу самозайнятим особам (5 осіб) у розмірі 51055,00 грн, що спростовує доводи контролюючого органу про відсутність в останнього достатньої кількості працівників для надання вищезазначених послуг.

Отже, висновок контролюючого органу щодо неможливості фактичного надання позивачу послуг переробки давальницької сировини ФОП ОСОБА_9 у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів та виробничих потужностей є безпідставним.

Крім того, за висновками акту перевірки №11986/03-20-04-02/ НОМЕР_1 від 07.09.2020 до бюджетного відшкодування за червень 2020 ТзОВ ВЕРБА-ВВ включило суму ПДВ, сформовану від ФОП ОСОБА_1 , всього у розмірі 82783,33 грн, в тому числі на суму 43900,00 грн з періодом травня 2020 (послуги оренди пристрою торцювального ЦПП-45 467,00 грн, послуги оренди обладнання для сушильних камер (3 шт) - 2783,33 грн та послуги з давальницької переробки паливних гранул (виготовлено 455,325 т) - 40650,00 грн) та на суму 38883,33 грн з періодом квітня 2020 (послуги оренди обладнання для сушильних камер (3 шт) 27217,00 грн та послуги оренди екскаватора AT1AS 1604 35950 АС - 16667,00 грн).

Проведеною документальною невиїзною перевіркою ТзОВ ВЕРБА-ВВ з питань правомірності формування від`ємного значення з ПДВ за березень-травень 2020 та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень 2020 (акт №10084/03-20-04-02/39231747 від 07.08.2020) зменшено суму податкового кредиту платника по постачальнику ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 2556042,52 грн, в тому числі ПДВ 426007,08 грн, за березень 2020 року - 30000 грн, за квітень 2020 року - 87216,65 грн та за травень 2020 - 308790,42 грн по послугах з виготовлення паливних гранул з давальницької сировини, послугах оренди обладнання для сушильних камер та поставки паливних гранул.

До бюджетного відшкодування за червень 2020 зайво включено ПДВ всього на суму 38633,33 грн, в тому числі на суму 38633,33 грн з періодом травня 2020 року (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_3 за послуги переробки з давальницької сировини - виробництво паливних гранул (448,040 т)), так як податковий кредит травня 2020 року знято згідно з актом перевірки №10084/03-20-04-02/39231747 від 07.08.2020, відповідно від`ємне значення, сформоване по податкових накладних травня 2020 року, відсутнє на суму ПДВ у розмірі 38633,33 грн.

Враховуючи вищевикладене, в порушення вимог п.200.1 та абз. б п.200.4, п.200.14 ст.200 ПК України, п.5 розд. V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №21 від 28.01.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, ТзОВ ВЕРБА-ВВ завищило суму бюджетного відшкодування ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку по декларації за червень 2020 року у розмірі 38633,33 грн (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_3 ), у розмірі 70650,00 грн (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 ) та у розмірі 33333,33 грн (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_11 ), оскільки сформоване від`ємне значення у рядку 16.1. декларації за червень 2020 року по податкових накладних квітня-травня 2020 року зменшено за результатами акту документальної невиїзної перевірки ТзОВ ВЕРБА-ВВ №10084/0320-04-02/39231747 від 07.08.2020.

Відповідачем не здобуто доказів, які б спростовували реальність вищевказаних операцій, визначали б відсутність у позивача відповідних розрахункових та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, невідповідність господарських операцій цілям господарської діяльності, їх збитковості тощо, які б окремо або в сукупності вказували на те, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), тобто не здобуто будь-яких належних доказів нереальності спірних господарських операцій.

Водночас, колегія суддів зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.02.2018 по справі №804/1940/14 та від 13.01.2021 по справі №810/1811/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Так, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 16.04.2019 по справі №804/6909/17 та від 21.02.2020 по справі №815/253/16.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини, практика ЄСПЛ є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення ЄСПЛ від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України).

ЄСПЛ у рішенні від 22.01.2009 Булвес» АД проти Болгарії зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу №1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов`язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов`язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов`язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення).

Отже, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Таким чином, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами - контрагентами позивача.

Будь-яких доказів, що позивач при здійсненні господарської діяльності із вищезгаданими контрагентами діяв недобросовісно, контролюючий орган не надав суду.

При цьому, суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідач не надав доказів, які б спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях і на проведених попередніх перевірках позивача, а не на фактах, встановлених допустимими доказами; відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем, а первинні документи у межах перевірки, зафіксованої актом №14400/03-20-07-06/39231747 від 19.10.2020 не досліджувались взагалі.

Разом з тим, визначальним на думку колегії суддів є те, що ТзОВ ВЕРБА-ВВ у судовому порядку оскарувало ППР, які були прийняті на підставі актів перевірки №10084/03-20-04-02/39231747 від 07.08.2020 та №11986/03-20-04-02/39231747 від 07.09.2020.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 по справі №140/16631/20, яке набрало законної сили 21.07.2021, визнано протиправними та скасовано ППР ГУ ДПС №, №, №, № від 08.09.2020.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 по справі №140/17676/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2022, визнано протиправними та скасовано ППР ГУ ДПС №, № від 22.09.2020.

Вищевказаними рішеннями встановлено реальність господарських операцій Товариства з контрагентами ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 за період, що перевірявся під час позапланової перевірки позивача, за наслідками якої винесено оспорюване у цій справі ППР та підтверджено право позивача на формування податкового кредиту за господарськими операціями з вказаними контрагентами.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення повністю адміністративного позову.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії від 27.09.2001).

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року по справі №140/797/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 28.04.2023