Справа № 380/21059/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/21059/21 пров. № А/857/18696/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року, прийняте суддею Гавдик З.В. у місті Львові у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про повернення неправомірно стягнутих коштів,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (надалі ГУ ДПС у Львівській області) про повернення неправомірно стягнутих коштів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року відмовлено в задоволенні позову.

Суд зазначив, що позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів дотримання нею умов повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені. На думку суду позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача неправомірно стягнутих, на її думку, коштів є помилкою в обраному способі захисту, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог повністю.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначив, що таке задоволенню не підлягає, оскільки предметом спору по даній справі по суті є стягнення коштів, а не питання правомірності вимоги.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в жовтні 2019 року позивач звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання відмови та вимог про сплату боргу неправомірними та рішенням у справі № 1.380.2019.006457 від 11.12.2020 року, яке залишено без змін судом апеляційної та касаційної інстанції, визнано неправомірними відмову у сторнуванню вимог про сплату боргу з ЄСВ та вимогу ГУ ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2328-54 від 03.10.2019 року визнано протиправною та скасовано.

Отже, відповідачем безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від № Ф-2328-54 від 03 серпня 2019 року.

Проте відповідач з примусового виконання виконавчий документ (вимогу про сплату боргу № Ф-2328-54У від 22.02.2019 року) не відкликав та таке стягнення проведено з заробітної плати позивача.

Листом відповідача на заяву позивача про повернення коштів, як таких що стягнуто понад міру, відповідачем у поверненні коштів позивачу відмовлено, з посиланням на рішення суду у справі №1.380.2019.006457, яким визнано неправомірними дії самого ж відповідача.

Відтак, вважає висновки суду першої інстанції про помилковість обрання способу захисту не відповідними, оскільки саме обраний позивачем спосіб захисту є тим, який поновлює порушене право позивача.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.07.2021 року Головним державним виконавцем Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Львів), винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 59296777, а саме вимоги про сплату боргу № Ф2328-54У виданої Головним управлінням ДФС у Львівські області про стягнення з позивачки боргу в сумі 18276,72 грн. з підстав, що позивач борг, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій оплатила у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями.

Стаття 43 ПК України, встановлює умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

Згідно із п. 43.1. ст. 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Згідно із п. 43.2. ст. 43 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Згідно із п. 43.3. ст. 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Згідно із п. 43.4. ст. 43 ПК України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Згідно із п. 43.5. ст. 43 ПК України, контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі якщо повернення сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу, відповідне повідомлення надсилається контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення шістдесятиденного строку з дня отримання відповідної податкової декларації.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку.

Колегія суддів звертає увагу на те що Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 року № 787 (надалі Порядок №787) визначено процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих, зокрема, до державного бюджету.

Пунктом 5 вказаного порядку встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11 лютого 2019 року № 60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 квітня 2019 року за № 370/33341.

Заява про повернення коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню (крім повернення судового збору, за виключенням помилково зарахованого), із обов`язковим зазначенням інформації в такій послідовності: найменування платника (суб`єкта господарювання) (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті) та номер контактного телефону (для фізичної особи за її згодою), причина повернення коштів з бюджету, найменування та місцезнаходження банку, в якому відкрито рахунок отримувача коштів, та реквізити такого рахунка (латиницею у разі повернення коштів в іноземній валюті), номер карткового рахунка отримувача коштів (за наявності).

Відтак, саме ГУ ДПС у Львівській області є контролюючим органом в розумінні положень пункту 5 Порядку №787, оскільки саме на виконання його вимоги про сплату боргу №Ф-2328-54 У стягнуто 18276,72 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Порядком №787 визначена чітка процедура повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, яка складається з декількох етапів, зазначених вище.

Позивачкою не подано жодних доказів звернення до ГУ ДПС у Львівській області із заявою про повернення коштів з бюджету. Покликання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на лист відповідача про відмову у стягненні коштів не заслуговує на увагу, враховуючи те, що остання зверталася із заявою вже після ухвалення рішення судом першої інстанції і зазначене не було, та, ба більше, не могло бути предметом дослідження під час судового розгляду даної справи.

Колегія суддів зазначає, що територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає ГУ ДПС у Львівській області.

Відтак, відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є ГУ ДПС у Львівській області (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду у складі його Великої Палати у справі №910/23967/16.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі не було залучено територіального органу Державної казначейської служби України як другого відповідача.

У постанові від 13 лютого 2018 року в справі №826/1460/16 Верховний Суд зазначив, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Однак, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості здійснювати залучення іншого відповідача, оскільки не наділений такими повноваженнями.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року у справі № 380/21059/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич