Справа № 280/4115/20
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 280/4115/20

адміністративне провадження № К/990/23739/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Шевцової Н.В., Білак М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 280/4115/20

за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказу та акту, стягнення грошового забезпечення, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року (суддя - Сіпака А.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року (головуючий суддя - Добродняк І.Ю., судді: Бишевська Н.А., Семененко Я.В.)

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач) у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати абзац 3, пункти 4, 6, 7, підпункти 7.1, 7.2, 7.3 - в частині стягнення з нього грошового забезпечення в розмірі 83 570,93 грн, пункти 8, 9 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24 квітня 2020 року № 494 «Про результати службового розслідування»;

- визнати протиправним та скасувати Акт службового розслідування, а саме: пункти 5, 6 в частині яка стосується ОСОБА_1 , в тому числі пункти 3, 4, 7, на підставі яких винесено наказ № 494;

- стягнути на користь позивача протиправно утримане у період з квітня по травень 2020 року грошове забезпечення в рахунок відшкодування нанесених державі збитків в сумі 8 655,49 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 500,00 грн.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його незаконно спірним наказом притягнуто до дисциплінарної відповідальності через нестачу запасних частин та комплектуючих до військової техніки, яких не було в наявності на час прийняття ним посади командира роти матеріального забезпечення. На підставі цього, на думку позивача, протиправно стягнуто з його грошового забезпечення збитки нанесені військовій частині у розмірі 89 770,27 грн. У зв`язку з цим, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини

3. 13 травня 2020 року між ОСОБА_1 як Клієнтом та адвокатом Кошліченко Ніною Валеріївною як Виконавцем укладено Договір № 200513-01 про надання професійної правничої допомоги під час розгляду цієї справи.

4. Цього ж дня укладено Додаткову Угоду №2 до Договору № 2000513-01 від 13 травня 2020 року про надання правничої допомоги. Цією угодою визначено, що гонорар адвоката визначається сторонами за усною домовленістю сторін та підтверджується детальним розрахунком розміру гонорару за виконання певних видів робіт та послуг, оплата здійснюється шляхом сплати готівкою.

5. В актах приймання-передачі наданих послуг зазначається перелік, найменування та обсяг послуг, що були надані Клієнту, зокрема, П.І.Б. адвоката та реквізити його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (який безпосередньо за дорученням Адвокатського об`єднання надавав Клієнту правову допомогу), найменування наданих послуг, вартість та загальна сума наданих послуг. Акти приймання-передачі наданих послуг є підтвердженням факту надання адвокатом Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору.

6. На підтвердження виконання робіт представником надано: договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) від 13 травня 2020 року №200513-01, додаткова угода №2 від 13 травня 2020 року до Договору від 13 травня 2020 року №200513-01, Акти прийму-передачі наданих послуг до Договору від 13 травня 2020 року №200513-01, а саме: від 21 травня 2020 року, 24 червня 2020 року, 24 липня 2020 року, 21 жовтня 2020 року, 20 листопада 2020 року, 04 грудня 2020 року, 24 лютого 2021 року, 07 квітня 2021 року, 14 травня 2021 року, 04 червня 2021 року, 01 липня 2021 року, 15 липня 2021 року, 22 липня 2021 року, 05 серпня 2021 року, детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару та квитанції № 47 від 13 травня 2020 року, №53 від 21 травня 2020 року, №62 від 24 червня 2020 року, №75 від 24 липня 2020 року, № 92 та №93 від 21 жовтня 2020 року, №115 від 20 листопада 2020 року, № 120 від 04 грудня 2020 року, № 30 від 24 лютого 2021 року, № 42 від 07 квітня 2021 року, №54 від 14 травня 2021 року, № 65 від 04 червня 2021 року, № 79 від 01 липня 2021 року, № 87 від 15 липня 2021 року, № 95 від 22 липня 2021 року, № 110 від 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 прийняв надані правничі послуги та сплатив адвокату Кошліченко Н.В. гонорар на загальну суму 43 100,00 грн.

7. У матеріалах справи наявний детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару за договором про надання правничої допомоги № 200513-01 від 13 травня 2021 року, відповідно до якого: усна консультація від 13 травня 2020 року затрачено часу - 1 година, вартість - 500 грн, складання та направлення адвокатського запиту до ВЧ № 1978 ЗСУ від 15 травня 2020 року затрачено часу - 1 година, вартість - 500 грн, усна консультація щодо порядку проведення службового розслідування у ЗСУ від 21 травня 2020 року затрачено часу - 1 година, вартість - 500 грн, складання та направлення адвокатського запиту до ВЧ НОМЕР_1 ЗСУ від 25 травня 2021 року затрачено часу - 1,5 години, вартість - 1000 грн, складання та направлення повторного адвокатського запиту до ВЧ НОМЕР_1 ЗСУ від 19 червня 2020 року затрачено часу - 1 година, вартість - 1000 грн, підбір та аналіз судової практики, нормативно-правових актів, складання позовної заяви із підготуванням додатків до неї затрачено часу - 12 годин, вартість - 5000 грн, складання клопотання про витребування доказів від 19 червня 2020 року затрачено часу - 1 година, вартість - 800 грн, підготовче судове засідання 23 липня 2020 року вартість - 2000 грн, дослідження та аналіз документів наданих у вересні 2020 ВЧА1978 на адвокатський запит від 19 червня 2020 року (понад 1000 арк.) затрачено часу - 50 годин, вартість - 4000 грн, складання уточненої позовної заяви, затрачено часу - 12 годин, вартість - 3000 грн, складання заяви про витребування доказів від 19 жовтня 2020 року, затрачено часу - 2 години, вартість - 1000 грн, складання клопотань про виклик свідків від 19 жовтня 2020 року, затрачено часу - 1 година, вартість - 800 грн, підготовче засідання від 20 жовтня 2020 року вартість - 2000 грн, підготовче засідання від 18 листопада 2020 року вартість - 2000 грн, ознайомлення з матеріалами справи від 01 грудня 2020 року, вартість - 500 грн, підготовче засідання від 03 грудня 2020 року вартість - 2000 грн, підготовче засідання від 23 лютого 2021 року вартість - 2000 грн, підготовче засідання від 06 квітня 2021 року вартість - 2000 грн, ознайомлення з матеріалами справи вартість - 500 грн, підготовче засідання від 13 травня 2021 року вартість - 2000 грн, судове засідання, допит свідків від 02 червня 2021 року вартість - 2000 грн, судове засідання, допит свідків від 30 червня 2021 року вартість - 2000 грн, судове засідання, дослідження доказів від 14 липня 2021 року вартість - 2000 грн, судове засідання, дослідження доказів від 21 липня 2021 року вартість - 2000 грн, судове засідання, судові дебати від 04 серпня 2021 року, вартість - 2000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

8. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року позов задоволено частково.

9. Додатковим рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України. В іншій частині заяви представника позивача - адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

10. За висновком суду першої інстанції такі витрати не можуть в повному об`ємі підлягати задоволенню до відшкодування, оскільки в цьому випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, сталість судової практики зі спірного питання, подані на підтвердження виконаних робіт докази витраченого часу та розрахунку коштів на зазначені послуги витрати на правову допомогу у розмірі 43 100,00 грн є завищеними та не співмірними зі складністю цієї справи та часом витраченим на надання такої допомоги, а тому підлягають зменшенню до 13000,00 грн.

11. Цей суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування, необхідно виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

12. За таких обставин, суд першої інстанції врахував, що по -перше, відповідач подав клопотання та заперечує проти розміру (43 100,00 грн) заявлених позивачем витрат; по-друге, врахуванню підлягають не всі перелічені в акті 11 судових засідань, а лише ті, в яких безпосередньо був присутнім представник позивача; по-третє, зауважив про неспівмірність в актах виконаних робіт розрахунку вартості за одне судове засідання - 2000,00 грн та зменшив такий розмір до 1000,00 грн.

13. Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

14. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 19 липня 2022 року додаткове рішення суду першої інстанції змінив в частині визначення розміру витрат на професійну правову допомогу, що підлягає відшкодуванню. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача витрати на професійну правову допомогу пов`язану з розглядом справи в суді першої інстанції, у сумі 6000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу, надану у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у сумі 3000,00 грн.

15. Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору погодився з висновками суду першої інстанції про те, що представник позивача приймав участь лише в п`яти судових засіданнях і співмірним розміром його гонорару за таку участь є 1000,00 грн, а не 2000,00 грн, як визначив позивач. Зокрема зазначив, що факт прибуття представника до суду не свідчить про надання таким представником послуг з професійної правничої допомоги позивачу та такі витрати не підпадають під визначення витрат, які підлягають розподілу на підставі статті 134 КАС України.

16. Дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції вважав, що такі послуги, як усна консультація, складання та направлення адвокатського запиту, підбір та аналіз судової практики, нормативно-правових актів фактично охоплюються такими послугами як підготовка та подання позовної заяви до суду (вартість 5000,00 грн), а дослідження та аналіз документів, наданих на адвокатський запит - складанням уточненої позовної вимоги (3000,00 грн), а тому виділення вказаних вище послуг як окремих і самостійних не є підставою для відшкодування їх вартості відповідно до КАС України. Також суд погодився із визначеними позивачем розмірами витрат на складення процесуальних документів під час розгляду справи в суді першої інстанції: заяв, клопотань.

17. Щодо інших витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції зауважив, що їх розмір у сумі 21 100,00 грн відповідає принципу співмірності і справедливості і немає підстав для їх зменшення відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, оскільки відповідач в апеляційній скарзі не конкретизує які (в якій частині) надані представником позивача послуги не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи.

18. Разом з тим, зважаючи на клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді першої інстанції, пропорційно задоволених вимог у загальному розмірі 6000,00 грн.

19. Поряд з цим, суд апеляційної інстанції, з урахуванням доводів відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, співмірності витрат на правову (правничу) допомогу із обсягом складених адвокатом в межах цієї адміністративної справи документів, складністю справи, ціни позову та значення справи для сторони, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3000,00 грн, а не 10 000,00 грн, як про те просив позивач.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи

20. Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції в частині стягнення судових витрат у загальному розмірі 9000,00 грн, позивач подав касаційну скаргу, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення в частині стягнення судових витрат, а саме: 43 100, 00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції, 10 000,00 грн - в суді апеляційної інстанції та 4 000,00 грн - в суді касаційної інстанції.

21. Як на підставу оскарження означених судових рішень відповідач послався на пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

22. Скаржник зазначає, що суди при ухваленні рішень у цій справі не врахували висновки, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в:

- додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (висновок полягає в тому, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини);

Крім того, у цій постанові Велика Палата звернула увагу на пункт 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, де зазначено, що правова допомога є багатоаспектною та може включати консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах, тощо.

- постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 910/7586/19 (висновок стосується того, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд, ураховуючи принцип диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи);

(висновок про те, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, а тому час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні та очікування цього засідання, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами);

- постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 826/841/17 (висновок стосується того, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин);

(положення щодо відшкодування витрат на правничу допомогу кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема пунктом 14 Рекомендацій Комітету міністрів Ради Європи державам членам стосовно шляхів полегшення доступу для правосуддя № К (81) 7, в якому передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримували від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку із розглядом справи).

23. Як зауважує скаржник, аналогічні висновки викладені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у справах №922/445/19, №915/237/18, №905/1795/18, №904/3583/19, №902/347/18, №910/906/18, №910/353/19; №922/2685/19.

24. Скаржник зазначив, що суд апеляційної інстанції вважав безпідставними доводи відповідача про невідповідність наданих представником позивача послуг, оскільки стороною, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, не конкретизовано які послуги не відповідають дійсності. Разом з тим, незважаючи на такий висновок, цей суд, урахував цю заяву відповідача про зменшення розміру таких витрат і пропорційність задоволених позовних вимог та зменшив розмір витрат на оплату правничої допомоги. Крім того, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу з 21 000,00 грн до 6 000,00 грн (тобто втричі) суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 було заявлено дві позовні вимоги.

25. Касаційна скарга, як указує скаржник, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для учасників справи.

26. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Соколова В.М., суддів Білак Н.В., Шевцової Н.В. ухвалою від 05 вересня 2022 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

27. Від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить залишити її без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. Зазначає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили усі обставини справи та ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

28. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. від 26 квітня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Нормативне регулювання

29. Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

30. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

31. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 грудня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

32. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VІ встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

33. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

34. Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

35. Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

36. Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

37. Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

38. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

39. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

40. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

41. Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

42. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

43. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

44. Згідно з частиною дев`ятою статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Джерела права, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи. Позиція Верховного Суду

45. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

46. Водночас згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

47. Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги позивача та виходячи з меж касаційного перегляду, визначених у статті 341 КАС України, виходить із такого.

48. Спірні правовідносини між сторонами склалися з приводу розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу. В межах розгляду цієї справи представником позивача було здійснено представництво та надано інші види правової допомоги (складання процесуальних документів).

49. Суд першої інстанції зменшуючи суму витрат на правничу допомогу до 13000,00 грн виходив із того, що заявлена у розмірі 43100,00 грн сума є завищеною та не співмірною зі складністю цієї адміністративної справи та часом витраченим на надання правової допомоги.

50. Суд апеляційної частково погодився з висновками суду першої інстанції, проте змінюючи його рішення виходив із того, що зважаючи на клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат та часткове задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді першої інстанції, пропорційно задоволених вимог у загальному розмірі 6000,00 грн.

51. Також з урахуванням доводів відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, співмірності витрат на правову (правничу) допомогу із обсягом складених адвокатом в межах цієї адміністративної справи документів, складністю справи, ціни позову та значення справи для сторони, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, надану під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у загальному розмірі 3000,00 грн, а не 10 000,00 грн, як про те просив позивач.

52. Згідно із доводами касаційної скарги в оскаржуваних судових рішеннях суди попередніх інстанцій застосували положення статті 134 КАС України без урахування висновків, викладених Верховним Судом у постановах № 910/12876/19, № 910/7586/19, № 826/841/17 (№922/445/19, №915/237/18, №905/1795/18, №904/3583/19, №902/347/18, №910/906/18, №910/353/19; №922/2685/19).

53. Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає, що питання можливості зменшення розміру витрат на правничу допомогу, неодноразово досліджувався Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом.

54. Аналіз положень процесуального законодавства, якими врегульовано питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

55. Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

56. При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

57. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

58. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

59. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата в додатковій постанові №910/12876/19, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі.

60. Наведений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 815/1479/18, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 18 травня 2022 року у справі № 640/4035/20, від 16 червня 2022 року у справі № 380/4759/21.

61. Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

62. Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що: "Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

63. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

64. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

65. Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України».

66. Аналогічні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19, від 28 жовтня 2021 року у справі № 160/15983/20.

67. Така ж правова позиція була викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 902/347/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19), на які посилається скаржник у касаційній скарзі, де зазначено, що оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, відповідно до норм процесуального кодексу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

68. У цій справі, суди попередніх інстанцій установили, що представник відповідача надіслав на адресу суду першої інстанції заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу. В обґрунтування зазначив, що заявлена до відшкодування сума є завищеною, а перелік послуг наданих адвокатом, не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, а тому в задоволенні просить відмовити в повному обсязі.

69. Суд першої інстанції при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу з`ясував наявність від іншої сторони клопотання про зменшення витрат, разом з тим не перевірив вказане клопотання на предмет його обґрунтованості стосовно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

70. Суд апеляційної інстанції дійшов суперечливих висновків щодо вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу одночасно зазначивши, що клопотання відповідача є безпідставним та неконкретизованим, при цьому, врахувавши його як підставу для зменшення суми витрат на правничу допомогу.

71. З урахуванням викладеного Суд погоджується із доводами позивача про те, що за відсутності належного обґрунтованого клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не могли оцінювати відповідність їх розміру критеріям, що визначені у частині п`ятій статті 134 КАС України.

72. Отже, суди попередніх інстанцій врахували, що процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання, разом з тим не урахували, що саме на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат.

73. Щодо інших підстав, які врахував суд апеляційної інстанції зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, а саме: що усні консультації, складання та направлення адвокатського запиту, підбір та аналіз судової практики нормативно-правових актів фактично охоплюються такими послугами як підготовка та подання позовної заяви до суду (вартість 5000,00 грн), а дослідження та аналіз документів, наданих на адвокатський запит - складання уточненої позовної вимоги (3000,00 грн), тому виділення вказаних вище послуг як окремих і самостійних не є підставою для відшкодування їх вартості, - то такий висновок, не відповідає правовій позиції, викладеній у додатковій постанові Великої Палати від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 та суперечить рішенню Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

74. Так, у пункті 3.2. вказаного Рішення визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

75. Вирішуючи спір, апеляційний суд повинен був надати належну правову оцінку тому факту, що дослідження доказів, витребуваних на адвокатський запит та ухвалу суду про витребування доказів, об`єм яких складав понад одну тисячу сторінок, та які були покладені в обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві, вимагає від адвоката значного часу.

76. Верховний Суд, враховуючи доводи позивача з цього приводу, які заявлені в касаційній скарзі, не може залишити це поза увагою.

77. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу за участь адвоката у судових засіданнях, то за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 листопада 2021 року у справі № 910/7586/19 щодо вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу у склад якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

78. У цій постанові Верховний Суд указував, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

79. Верховний Суд у справі № 910/7586/19 дійшов до висновків що час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

80. Ураховуючи вказану позицію, висновки суду апеляційної інстанції про те, що сам факт прибуття представника до суду не свідчить про надання таким представником послуг з професійної правничої допомоги позивачу та такі витрати не підпадають під визначення витрат, які підлягають розподілу на підставі статті 134 КАС України, є безпідставним.

81. Таким чином, посилання судів попередніх інстанцій на необхідність врахування лише тих судових засідань, на яких був присутнім представник позивача є передчасним та вказує на те, що суди не урахували доводи позивача, про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не здійснював фіксацію технічними засобами судових засідань, а представник все одно прибував до суду та приймав участь у справі.

82. Що стосується доводів скаржника про неправильне визначення судом апеляційної інстанції кількості позовних вимог, заявлених в уточненій позовній заяві, то колегія суддів їх відхиляє, адже з матеріалів справи слідує, що позивачем (в тому числі і в уточненій позовній заяві) було заявлено саме три позовні вимоги, а не дві, як на тому наполягає позивач.

83. За такої умови, Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що суди першої й апеляційної інстанції неправильно застосували положення статей 134, 139 КАС України та не встановили істотні для справи обставини, необхідні для правильного розв`язання спору в цій частині.

84. Доводи, викладені у касаційній скарзі які слугували підставами для касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, знайшли своє підтвердження.

85. Підсумовуючи колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованих висновків, оскільки не врахували правових позицій Верховного Суду в яких надавалася правова оцінка щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, не звернули увагу, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та дійшли передчасних висновків, що факт прибуття адвоката до суду не свідчить про надання ним послуг з правничої допомоги та такі витрати не є витратами, які підлягають розподілу на підставі статті 134 КАС України.

86. Внаслідок неправильного застосування норм процесуального права суди першої й апеляційної інстанцій не дослідили спірні правовідносини в частині заявлених позивачем вимог щодо послуги правової допомоги адвоката пов`язані з його участю у судових засіданнях та не з`ясували обставини, які необхідні для правильного вирішення спору в цій частині.

87. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

88. Указане свідчить про те, що суди попередніх інстанцій не встановили усі фактичні обставин справи та не дослідили відповідні докази, які мають значення для правильного вирішення спору.

89. Своєю чергою, суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України обмежений у праві додаткової перевірки зібраних у справі доказів та не може встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені в оскаржуваній постанові.

90. Ураховуючи, що для правильного вирішення спору потрібно додатково дослідити докази та встановити додаткові обставини, Суд дійшов висновку про наявність підстав для нового розгляду цієї справи.

91. За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

92. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

93. За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення судів попередніх інстанцій скасувати із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

94. Під час нового розгляду справи суду необхідно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків, надати оцінку вказаним обставинам й аргументам сторін та, у залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Судові витрати

95. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року (в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу) у справі № 280/4115/20 скасувати, направити справу на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Н.В. Шевцова М.В. Білак