Справа № 260/968/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2023-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/968/20 пров. № А/857/17848/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року (головуючий суддя Гаврилко С.Є., ухвалене в м. Ужгороді о 10:46, повний текст складено 11.11.2022) у справі № 260/968/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2020 позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, та з врахуванням уточнених вимог просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 10.12.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 63129,00 грн. (в т.ч. за податковим зобов`язанням - 42086,00 грн. та за штрафними санкціями 21043.00 грн.); визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0002729/07-16-07-11 від 23.12.2020 р., у відповідності до якого застосовано штраф у розмірі 6486,25 грн. за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН.

Позов обґрунтовує тим, що Головним управлінням ДПС у Закарпатській області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, про що складено акт перевірки за № 147/33-06/ від 22 листопада 2019 року. На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем, крім іншого, було прийнято: податкове повідомлення-рішення (ППР) за № від 10 грудня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 63129 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 42086 грн та за штрафними санкціями 21043 грн) та ППР за № від 10 грудня 2019 року, у відповідності до якого застосовано штраф у сумі 25945 грн за не здійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 51890 грн (в подальшому, у зв`язку із змінами законодавства та здійсненим перерахунком суми штрафу, вказане ППР було скасоване (відкликане) у зв`язку із прийняттям нового ППР за № 0002729/07-16-07-11 від 23 грудня 2020 року, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 6486,25 грн за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН). Позивачем було подано скаргу на вищевказані податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, однак рішенням ДПС України про результат розгляду скарги у задоволенні скарги було відмовлено. Водночас, на переконання позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що суперечать нормам діючого законодавства та підлягають скасуванню. Звертає увагу, що витрати на електроенергію та природній газ у приміщеннях за адресами м. Свалява, вул. Визволення, 95 та м. Свалява, вул. Визволення, 95/11 понесені позивачем у межах власної господарської діяльності по реалізації алкогольних та тютюнових виробів, а також при здійсненні господарської співпраці з ФОП ОСОБА_2 на підставі договору про співпрацю від 03 жовтня 2016 року; витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів підтверджені первинними документами. Відповідно висновок акту перевірки проте, що позивачем занижено суму податкового зобов`язання з ПДВ в загальній сумі 51890 грн. (34890 грн. + 17000 грн.) та занижено суму податкового зобов`язання з ПДВ до сплати в сумі 42086,00 грн, є помилковим. На думку позивача, враховуючи помилковість висновку відповідача про те, що у позивача виник обов`язок нарахувати податкове зобов`язання з ПДВ у зв`язку з використанням товарів/послуг, що не є господарською діяльністю, скасуванню підлягає ППР відповідності до якого до позивача застосовано штраф за не здійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 10 грудня 2019 року в частині визначеного грошового зобов`язання у розмірі 62021,91 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 41347,94 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 20673,97 грн). Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № 0002729/07-16-07-11 від 23 грудня 2020 року в частині 6393,99 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених у ній підстав, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що перевіркою визначено суму податку на додану вартість з електроенергії, газу, які використані в операціях, що не є господарською діяльністю ФОП ОСОБА_1 в розмірі 34890 грн ПДВ, у тому числі за 2017 рік - 17700 грн, 2018 рік - 17190 грн. Таким чином, перевіркою встановлено, що позивачем в порушення п.п. "г" п.п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України (ПК України) не нарахувала податкове зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку з використанням товарів/послуг в операціях, що не є господарською діяльністю в сум 34890 грн. Перевіркою також встановлено, що позивач за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року включила суми податку на додану вартість по придбанню дизпалива та газу до податковою кредиту в сумі 17000 грн., у тому числі за 2017 рік - 8000 грн, 2018 рік - 9000 грн. ФОП ОСОБА_1 не надала під час перевірки документи, які б підтверджували реалізацію або використання в господарській діяльності дизпалива та газу. Таким чином, перевіркою встановлено, що позивач в порушення п.п. "г" п.п. 198.5 ст.198 ПК України не нарахувала податкове зобов`язання з податку на додану вартість в зв`язку з використанням товарів/послуг в операціях, що не є господарською діяльністю в сумі 17000 грн, у тому числі за 2017 рік 8000 грн, 2018 рік 9000 грн. Також перевіркою своєчасності реєстрації позивачем податкових накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено порушення вимог п. 201.10 ст.201 ПК України, зокрема, за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 51890 грн та відповідно правомірно застосовано штраф у розмірі 25945 грн за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

20.04.2023 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В свою чергу, представник позивача підтримав висновки викладені в рішенні суду першої інстанції, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини.

Головним управлінням ДПС у Закарпатській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, про що складено акт перевірки №147/33-06/ НОМЕР_1 від 22 листопада 2019 року.

За наслідками перевірки, зокрема, встановлено, що позивачем порушено: "1) п.177.2 ст.177, п.177.4 ст. 177 розділу IV "Податок на доходи фізичних осіб" Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI із змінами і доповненнями, в результаті чого донараховано до сплати в бюджет податок па доходи фізичних осіб в сумі 2228,94 грн. в т.ч. за 2017 рік на 1345,68 грн., за 2018 pік - 883,26 грн; 2) пп. 1.1, 1.2, 1.5, 1.6 п. 161 підр. 10 розд. XX, пп. 162.1.1 п.162.1 ст. 162 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року 2755-VI, із змінами та доповненнями занижено податкове зобов`язання по військового збору у сумі 185,73 грн, в т.ч. 112,13 грн за 2017 рік, 75.60 грн. за 2018 piк; 3) п.1 ч. 2 ст.6, п. 1, п. 2, ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, занижено суму сплати до бюджету з єдиного внеску в сумі 1644,72 грн за 2017 piк; 4) п. 1, 2 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" перевіркою встановлено неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок; 5) абз."г" пп. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755/VI iз змінами та доповненнями, занижено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість до сплати в сумі 42086 грн. в тому числі за травень 2017 року - 264 грн., червень 2017 року - 2512 грн., липень 2017 року - 2919 грн., серпень 2017 року -2244 грн., вересень 2017 року - 12 грн., жовтень 2017 року - 1376 грн., листопад - 2361 грн, січень 2018 року - 392 грн., лютий 2018 року - 4095 грн., березень 2018 року - 7285 грн., квітень 2018 року - 1683 грн.; травень 2018 - 1830 грн., липень 2018 року - 4533 грн., серпень 2018 року - 1358 грн, вересень 2018 року - 2277 грн, жовтень 2018 року - 1864 грн., листопад 2018 року - 308 грн., грудень 2018 року - 3675 грн.; 6) п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755/VI із змінами та доповненнями не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 51890 грн., а саме по періодах: за січень 2017 року - 5381 грн, лютий 2017 року 1815 грн., березень 2017 року - 809 грн, квітень 2017 року -1799 грн, травень 2017 року - 2677 грн., червень 2017 року - 1983 грн., липень 2017 року -1035 грн., серпень 2017 року - 2244 грн., вересень 2017 року - 1111 грн., жовтень 2017 року- 1376 грн., листопад - 2361 грн., грудень 2017 року- 3109 грн, січень 2018 року - 3127 грн., лютий 2018 року 1867 грн, березень 2018 року - 3669 грн, квітень 2018 року - 1683 грн, травень 2018 - 1830 грн, червень 2018 року - 2044 грн., липень 2018 року 2489 грн, серпень 2018 року - 2755 грн, вересень 2018 року - 880 грн., жовтень 2018 року - 1864 грн, листопад 2018 - 1119 грн, грудень 2018 року - 2864 грн; 7) абз. "б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), не відображення у "Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку" (форма № 1-ДФ) сум виплаченого доходу за придбані матеріали та послуги від платників єдиного податку за І, ІІ, ІІІ, IV квартал 2017, 2018 років".

29 листопада 2019 року позивачем до відповідача будо подано письмові заперечення на акт перевірки № 147/33-06/ від 22 листопада 2019 року. Листом "Про надання відповіді на заперечення" за № 3188/С/07-16-33-06 від 09 грудня 2019 року відповідач залишив висновки акту перевірки без змін.

На підставі вищезазначеного акту перевірки відповідачем, серед іншого, було прийнято: 1) податкове повідомлення-рішення за № від 10 грудня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 63129 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 42086 грн та за штрафними санкціями 21043 грн); 2) податкове повідомлення-рішення за № від 10 грудня 2019 року, у відповідності до якого застосовано штраф у сумі 25945 грн. за не здійснення реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 51890 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, 18 січня 2020 року позивачем було подано скарги № та № від 10 грудня 2019 року до Державної податкової служби України, однак у відповідності до рішення ДПС про результати розгляду скарги №10289/6/99-00-08-05-04-06 від 20 березня 2020 року (як встановлено під час розгляду справи по суті отримане позивачем 31 березня 2020 року) оскаржувані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.

Позивач не погоджуючись з винесеними відповідачем податковими повідомленнями- рішеннями, звернувся до суду першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з статтею 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.181 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до статті 198 пунктів 198.1, 198.2 та 198.6 абзацу 3 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд зазначає, що отримання відповідних товарів і послуг, їх оплата та наявність податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, є для позивача як отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно статті 198 пункту 198.5 підпункту "г" ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язок платника податків нарахувати податкові зобов`язання та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну за товарами/послугами виникає лише у випадку якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з статтею 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.36 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податковий орган вважає, що позивачем послуги по електроенергії та газу в сумі ПДВ 34890 грн. використано в операціях, що не є господарською діяльністю платника. Вказує, що позивач здійснює діяльність (роздрібна торгівля алкогольними та тютюновими виробами) у власному приміщенні площею 264,4кв.м. (у тому числі магазин "ОРС" АДРЕСА_1 загальною площею 126,3 м.кв. та ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 " АДРЕСА_2 загальною площею 138.1 кв.м.) та сплачує послуги електро- та газопостачання самостійно.

Однак, згідно поданої заяви на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами платником вказано, що використовується для проведення господарської діяльності лише частина приміщення 146,1 кв.м. (в тому числі магазин "ОРС" торгівельна площа 49,8 м.кв. із загальної 126,3 кв.м., ресторан "Кардамон" торгівельна площа 96,3 кв.м. із загальної 138,1 кв.м). В судовому засіданні апеляційний суд з`ясував, що згідно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 04 липня 2016 року за вказаними адресами АДРЕСА_3 проводить діяльність інший суб`єкт господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 на 2 групі оподаткування за ставкою 20% використовуючи іншу частину приміщення. ФОП ОСОБА_2 займається діяльністю пов`язаною з роздрібною торгівлею та діяльність ресторанів (зафіксовано в акті перевірки). Перевіркою встановлено спільне використання електроенергії при чому ФОП ОСОБА_1 всі витрати понесені по сплаті за електроенергію та газ повністю включила до податкового кредиту з ПДВ за 2017 та 2018 роки в сумі 77536 грн, у тому числі за 2017 рік - 39334 грн, 2018 рік - 38202 грн.

Водночас, під час судового розгляду справи встановлено, що витрати на електроенергію та природній газ у приміщеннях за адресами м. Свалява, вул. Визволення, 95 та м. Свалява, вул. Визволення, 95/11 понесені позивачем здійсненні господарської співпраці з ФОП ОСОБА_2 на підставі договору про співпрацю від 03 жовтня 2016 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору про співпрацю від 03 жовтня 2016 року передбачено, що Сторони за умовами Договору досягли домовленості про господарську співпрацю у приміщеннях магазину "ОРС" (торгова площа 126,3 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_4 та ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (площа ресторану 138,1 кв. м.) за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до п. 2.1. Договору предметом Договору є координація господарської співпраці Сторін у Приміщеннях у сфері роздрібної торгівлі, рекламування, надання ресторанних послуг, з метою підвищення якості обслуговування покупців та клієнтів, підвищення привабливості, розширення сфери господарської діяльності, збільшення обсягу покупців (клієнтів) у Сторін Договору, розширення асортименту продукції, збільшення прибутків тощо.

Згідно з п. 2.2. Договору для досягнення мети вказаної у пункті 2.1. даного Договору Сторони зобов`язуються спільно й погоджено робити необхідні фактичні і юридичні дії.

Відповідно до до п. 3.1.4 даного Договору Сторона 1 (тобто позивач), зобов`язувався, забезпечувати оплату комунальних послуг, зокрема, електроенергії та газу необхідних для належного використання Приміщень.

Враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції зазначає, що усі витрати на електроенергію та природній газ у приміщеннях за адресами м. Свалява, вул. Визволення, 95 та АДРЕСА_2 понесені позивачем у межах власної господарської діяльності по реалізації алкогольних та тютюнових виробів, а також при здійсненні господарської співпраці з ФОП ОСОБА_2 на підставі договору про співпрацю від 03 жовтня 2016 року, а тому доводи апелянта про те, що позивач за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року послуги по електроенергії та газу в сумі ПДВ 34890 грн використала в операціях, що не є господарською діяльністю платника, є помилковим.

Щодо придбання паливно-мастильних матеріалів в сумі ПДВ 17000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки за № 147/33-06/ від 22 листопада 2019 року вказано, що відповідно до отриманих податкових накладних (зареєстрованих в ЄДРПН), виписок з банківських рахунків, декларацій з податку на додану вартість - ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 придбано дизпаливо та газ в сумі ПДВ 17000 грн, в т.ч за 2017 рік 8000 грн, 2018 рік - 9000 грн., а також вказано, що відсутні документи щодо реалізації або використання в господарській діяльності вищезазначених дизпалива та газу. На підставі цього податковий орган прийшов до висновку про заниження податкового зобов`язання на 17000 грн у зв`язку з порушення абзацу "г" пп. 198.5 ст. 198 ПК України, яке пов`язане з використанням придбаних товарів/послуг не в господарських цілях, так як не представлено первинних документів, які підтверджують дані операції в господарській діяльності або їх реалізації.

Разом з тим, апеляційний суд вказує, що під час проведення перевірки позивач надавав первинні документи, які підтверджують використання пального у господарській діяльності, зокрема, договір оренди механізмів від 01 січня 2017 року (у відповідності до даного договору в оренді позивача перебував вантажний автомобіль Газ "Газель" з номером НОМЕР_3 ), квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату за договором оренди за 2017-2018 роки, договір № С05113 поставки товарів партіями з використанням смарт карт від 01.02.2016 р. укладений з ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" (договір на постачання паливно-мастильних матеріалів), акти приймання передачі товарів (палива) за 2017-2018 роки, копії платіжних доручень про оплату за паливно-мастильні матеріали у 2017-2018 роки. Копії вказаних документів були додані і до позовної заяви. Також, в матеріалах справи наявні подорожні листи за 2017-2018 роки у яких відображені витрати пального та маршрути за якими переміщувався автомобіль. Крім того, позивачем було надано до матеріалів копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на автомобіль ГАЗ 2705 з номерним знаком НОМЕР_5 (тип пального P.2 S, тобто змішаний тип пального бензин або газ), а також довідку Територіального сервісного центру МВС №2142 від 25 квітня 2022 року №31/7/2-188 про те, що на транспортний засіб марки ГАЗ 2705, 2003 р.в., номер кузова НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_6 , державний номерний знак - НОМЕР_7 проведено перереєстрацію при заміні номерного знаку і видано номерний знак НОМЕР_5

Разом з тим, як випливає з наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі Товарів до Договору поставки товарів партіями з використанням смарт-карт № С05113 від 01 лютого 2016 р. (постачальник ТОВ "Нафтотрейд Ресурс") (додатки №103-125 до позову), у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" постачало позивачеві бензин автомобільний А-95 (А-92), і лише в одному випадку мало місце постачання дизельного палива. Зокрема, згідно акту приймання-передачі Товарів за період з 01 червня 2018 року по 30 червня 2018 року було передано дизельне паливо у кількості 161,09 літра на суму без ПДВ 3690,30 грн. (ПДВ 20% - 738,06 грн.).

Відповідно, колегія суддів вважає, що лише ця сума ПДВ (738,06 грн.) може вважатися такою, що безпідставно включена до податкового кредиту по ПДВ, враховуючи, що орендований позивачем автомобіль використовує в якості палива газ і бензин. В той же час, інша частина ПДВ включена до податкового кредиту правомірно.

Крім того, податковий орган наголошує, що існує суперечність між податковими накладними зареєстрованими в ЄДРПН та актами приймання передачі товарів (палива) за 2017-2018 роки, а також на те, що один із водіїв вказаний у подорожніх листах за 2017-2018 роки не перебував у трудових відносинах і з позивачем. Колегія суддів не бере ці доводи до уваги, оскільки вони не були підставою для ухвалення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Також, апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на те, що договір про співпрацю від 03 жовтня 2016 року та подорожні листи не надавались позивачем під час проведення перевірки, оскільки право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що із загальної суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість визначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні за № від 10 грудня 2019 року у розмірі 63129 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 42086 грн та за штрафними санкціями 21043 грн) правомірно нарахованим може вважатися лише грошове зобов`язання по ПДВ на суму 1107,09 грн (у тому у тому числі за податковим зобов`язанням 738,06 грн, та за штрафними санкціями 369,03 грн). Інша ж частина суми грошового зобов`язання згідно ППР № від 10 грудня 2019 року у сумі 62021,91 грн (63129 грн-1107,09 грн) нарахована неправомірно. Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, податкове повідомлення-рішення № від 10 грудня 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість в розмірі 63129 грн. (у тому числі за податковим зобов`язанням - 42086 грн та за штрафними санкціями 21043 грн) підлягає скасуванню в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 62021,91 грн.

Разом з тим, щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за № 0002729/07-16-07-11 від 23 грудня 2020 року, у відповідності до якого до позивача застосовано штраф у розмірі 6486,25 грн за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН на суму ПДВ 51890 грн, колегія суддів зазначає, що враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, зокрема, використання електроенергії, газу і пального у господарській діяльності позивача, правомірно нарахованим може вважатися лише сума штрафу у розмірі 92,26 грн (обсяг постачання дизеля без ПДВ - 3690,30 грн х 2,5% розмір штрафу відповідно до пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України). Інша ж частина суми штрафу згідно податкового повідомлення-рішення № 0002729/07-16-07-11 від 23 грудня 2020 року у сумі 6393,99 грн. (6486,25 грн - 92,26 грн) нарахована неправомірно. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення-рішення за № 0002729/07-16-07-11 від 23 грудня 2020 року підлягає скасуванню в частині застосування штрафу за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН у сумі 6393,99 грн.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення з наведених вище мотивів, а тому підстави для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі № 260/968/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 28.04.2023