Справа № 520/7765/22
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 р.Справа № 520/7765/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Курило Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Коломійцева А.Ю.,

представника відповідача Вишневського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2022, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.12.22 року по справі № 520/7765/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відмови у прийнятті/поверненні ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію про відмову від громадянства російської федерації від 16.08.2022 та вчинити відповідні дії щодо видачі паспорта громадянина України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області протиправно відмовлено у прийнятті/поверненні ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації та не видано паспорт громадянина України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства, позивачем у серпні 2022 подано декларацію про відмову від громадянства російської федерації, а також заявлено клопотання не вважати пропущеним строк для виходу з іноземного громадянства або поновити його з обєктивних причин. Однак, відповідач подану декларацію не прийняв, заявлених клопотань не розглянув та повернув декларацію про відмову від громадянства російської федерації позивачу листом від 05.09.2022. Відповідач, як субєкт владних повноважень, повертаючи декларацію про відмову від громадянства російської федерації, фактично не дотримався принципу пропорційності, який в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення субєкта владних повноважень, шо призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останньої.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що 10.08.2022 на адресу позивача направлено повідомлення, про те, що 01.07.2022 сплинув термін виконання нею зобов`язаня про припинення громадянства рф та надання до відповідача документа про припинення громадянства рф, виданого уповноваженим на те органом цієї держави. Також повідомлено, що у разі ненадання документа про припинення громадянства рф, відповідачем буде підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. 12.08.2022 позивач звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області з декларацією про відмову від громадянства російської федерації. В подальшому, оскільки декларація не відповідає вимогам чинного законодавства, її повернуто позивачу. Крім того, відповідач зазначає, що позивачу роз`яснено про наслідки, якщо особа, яка подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подала документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується відповідно до ст. 21 ЗУ "Про громадянство України". Також зазначає, що ГУ ДМС в Харківській області діяло відповідно до вимог законодавства, що регулює правовіднсини в сфері прийняття громадянства України та втрати громадянства України.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили рішення суду першої інстанції скасувати, з підстав наведених в апеляційній скарзі та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 25.12.2007 відповідно до пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію", як особа, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням отримала дозвіл на імміграцію в Україну №302782 від 25.12.2007.

Позивач ОСОБА_1 документована посвідкою на постійне проживання в Україні від 01.11.2013 НОМЕР_1 .

На підставі рішення Головного управління ДМС України в Харківській області від 01.07.2020 ОСОБА_1 набула громадянство України за територіальним походженням та отримала довідку №12861 від 21.07.2020 про реєстрацію громадянином України.

На підставі вказаної довідки 27.05.2021 ОСОБА_1 оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 01.07.2022, яке нею отримано 21.09.2021.

Позивачем подано до Головного управління ДМС України в Харківській області зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації.

12.08.2022 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації.

Листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.09.2022 повернуто позивачу декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з її невідповідністю вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись з відмовою ГУ ДМС України в Харківській області у прийнятті та поверненні декларації про відмову від громадянства російської федерації та невидачею паспорту громадянина України, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів частково не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III.

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України", громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону України "Про громадянство України" встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно частини 5 статті 8 Закону України "Про громадянство України" іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України").

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно пунктів 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 зазначено наступне.

У разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , згідно з рішенням ГУ ДМС України в Харківській області від 01.07.2020 набула громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Головним управлінням ДМС України в Харківській області 21.07.2020 оформлено довідку №12861 про реєстрацію особи громадянином України, яка є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України, а саме тимчасового посвічення громадянина України.

Також, позивачем до ГУ ДМС України в Харківській області подавалось зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України, припинити громадянство (підданство) рф і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

Позивач зазначає, що у зв`язку з незалежними від неї обставинами (перебої у роботі органу ДМС у зв`язку з пандемією COVID-19) тимчасове посвічення громадянина України терміном дії до 01.07.2022 оформлено органом 27.05.2021 та фактично нею отримано 21.09.2021. Зазначає, що вказаний документ відповідно до Положення про порядок розгляду питань громадянства рф, затвердженого Указом президента рф №1325 від 14.11.2002 є необхідним документом для виходу з громадянства рф.

Тобто, судовим розглядом встановлено, що для позивача строк на виконання ст. 8 Закону №2235-III, з незалежних від неї причин, скоротився більше ніж на рік, оскільки закінчити процедуру виходу з громадянства рф та надати відповідне підтвердження до ДМС України вона повинна була здійснити до 01.07.2022, тоді як тимчасове посвічення громадянина України отримала лише 21.09.2021.

В матеріалах справи містяться копії скріншотів, якими підтверджено, що ОСОБА_1 записувалася на прийом до консульства російської федерації в м. Харкові на 27.09.2021 та на 12.10.2021, однак, як зазначає позивач, заплановані візити не відбулись через запровадження карантинних обмежень внаслідок COVID-19.

Також, позивачем надано копію скріншоту звернення до Управління МВД росії по Омській області з проханням надання документу, який підтверджує відсутність у неї реєстрації на території Омської області та м. Омськ для подальшого їх подання до Генерального консульства рф в м. Харків для оформлення виходу з громадянства російської федерації.

Слід зазначити, що порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації, затвердженим 14 листопада 2002 р. № 1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до Закону, встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства Російської Федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства Російської Федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства РФ.

Вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території Російської Федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства Російської Федерації не допускається.

Колегія суддів враховує той факт, що у позивача до 01.07.2022 залишався час для приведення всіх необхідних документів у відповідність до ст. 8 Закону №2235-III.

Водночас, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час, крім того всі дипломатичні відносини з рф розірвано.

В матеріалах справи міститься лист ОСОБА_1 до відповідача в порядку ЗУ "Про звернення громадян", в якому позивач просила повідомити її, чи продовжує свою дію тимчасове посвічення громадянина України НОМЕР_2 , строк дії якого спливає 01.07.2022?; яким чином можна відмовитись від громадянства рф з урахуванням того, що дипломатичні відносини між Україною та рф припинені, а консультства закриті.

Відповідно до листа ГУ ДМС України в Харківській області від 10.08.2022 позивача повідомлено, що 01.07.2022 сплинув термін виконання зобов`язання про припинення громадянства рф та надання до ГУ ДМС у Харківській області документа при припинення громадянства рф, виданого уповноваженим на те органом цієї держави. Також повідомлено, що у разі ненадання документа про припинення громадянства рф, ГУ ДМС у Харківській області буде підготовлено подання про скасування рішення про офлрмлення набуття громадянства України.

Також, відповідно до листа ГУ ДМС у Харківській області від 15.08.2022 позивача повідомлено, що якщо особа, яка подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подала документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується відповідно до ст. 21 ЗУ "Про громадянство України".

Як зауважив у судовому засіданні позивач, у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, вона позбавлена можливості подання заяви до посольства рф про вихід з громадянства.

У зв`язку з наведеним, 12.08.2022 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації.

Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про громадянство" іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Однак, листом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05.09.2022 повернуто позивачу декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з її невідповідністю вимогам чинного законодавства.

Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, підстави для прийняття декларації відповідно до ст. 8 ЗУ "Про громадянство України" відсутні, оскільки позивач не надала доказів неможливості отримання документа про припинення громадянства (підданства) іноземного громадянства, а саме російської федерації.

Колегія суддів враховує, що консульські установи країни агресора, що розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

У той же час, зміни у зв`язку з військовою агресією російської федерації до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства рф з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі Рисовський проти України також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі". Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії".

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим.

Відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття/повернення декларації позивача обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі ним саме декларації та зобов`язав подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації.

Колегія суддів зазначає, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

При обранні способу захисту прав позивача у даному випадку суд враховує приписи статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає наступне.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі №826/11251/18.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з метою захисту порушеного права позивача є необхідним зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути питання щодо прийняття/повернення ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Матеріалами справи підтверджено, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №1306-5137-2388-3862 від 21.09.2022, та апеляційної скарги у розмірі 2232,90 грн., що підтверджується квитанцією №7957-6935-3180-1310 від 22.12.2022.

Оскільки постановою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено частково апеляційну скаргу та частково задоволено позовну заяву, то відповідно до вимог ст.139 КАС України, понесені позивачем витрати на сплату судового збору за подання позову та апеляційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДМС в Харківській області в загальній сумі 1612 грн. 50 коп.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 по справі № 520/7765/22 скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути питання щодо прийняття/повернення ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувать Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1612 (одна тисяча шістсот дванадцять) гривень 50 коп. при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Курило
Повний текст постанови складено 28.04.2023 року