Справа № 420/5101/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/5101/23

Суддя в суді І інстанції Токмілова Л.М. Ухвала суду першої інстанції постановлена у м. Одеса 17 березня 2023 року

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, а саме:

- визнання протиправними дії щодо незабезпечення постійного та безперервного функціонування веб-порталу https://vrf.marad.gov.ua для здійснення перевірки дійсності документів моряків;

- зобов`язання не чинити позивачу перешкод у доступі до професії моряка, шляхом забезпечення безперервного доступу до веб-порталу https://vrf.marad.gov.ua для здійснення перевірки дійсності документів моряків та не допускати обмежень у загальному доступі до вказаного веб-порталу моряків та судноплавних компаній;

- зобов`язання забезпечити збереження персональних даних та відомостей, що містяться в Державному реєстрі документів моряків;

- зобов`язання направити на адресу Міжнародної морської організації (ІМО) повідомлення про те, що для перевірки дійсності документів моряків в електронному вигляді має бути використаний веб-портал https://vrf.marad.gov.ua.

При цьому, позивачем подано заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом заборони Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України обмежувати чи не надавати доступ до веб-порталу https://vrf.marad.gov.ua для здійснення перевірки дійсності документів ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року задоволено заяву про забезпечення адміністративного позову та заборонено Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України обмежувати чи не надавати доступ до веб-порталу https://vrf.marad.gov.ua для здійснення перевірки дійсності документів ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні зави позивача про забезпечення адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не визначено жодної підстави, перелік яких міститься ч. 2 ст. 150 КАС України, для забезпечення позову у даній справі.

При цьому, на переконання апелянта, у межах спірних правовідносин ним належним чином надається доступ до інформації з Державного реєстру документів моряків у випадку отримання електронних листів із запитами на отримання такої інформації на його електронну пошту.

Також, на переконання апелянта, застосовний судом першої інстанції вид забезпечення адміністративного спору свідчить про наперед сформовану судом правову позицію у справі та фактично вирішує спірні правовідносини.

Крім того, апелянт наголошує, що ним не порушено прав позивача у межах спірних правовідносин, а як наслідок відсутні підстави для забезпечення адміністративного позову у даній справі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що зібрані матеріали у справі свідчать про те, що невжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову може привести до порушення прав позивача, а тому за наслідком оцінки наданих позивачем пояснень та доказів, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно ч. 6 ст. 154 КАС України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 має професію моряка та звання капітана далекого плавання, що підтверджується долученими до позовної заяви документами щодо його кваліфікації.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що для працевлаштування моряком йому та його потенційним роботодавцям необхідно мати безперешкодний доступ до Державного реєстру документів моряків для перевірки достовірності кваліфікаційних документів моряка.

Між тим, у межах спірних правовідносин Адміністрацією судноплавства, яка є адміністратором Державного реєстру документів моряків, припинено функціонування веб-порталу https://vrf.marad.gov.ua, що містив форму запиту інформації з відповідного реєстру.

При цьому, на веб-порталі Адміністрації судноплавства з`явилась інформація про те, що здійснення перевірки документів моряків на відповідність можливе шляхом направлення відповідних документів на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, обґрунтовуючи доводи заяви про забезпечення позову, позивач не погоджується зі встановленим суб`єктом владних повноважень порядком отримання інформації з Державного реєстру документів моряків, виключно шляхом надсилання електронного листа суб`єкту владних повноважень.

В даному випадку, на переконання позивача, такий спосіб отримання інформації з Державного реєстру документів моряків є неефективним та містить значні корупційні ризики.

При цьому, центральним доводом заяви позивача є те, що вищевказане нововведення прямо обмежує йому доступ до професії моряка, а як наслідок порушує його конституційне право на працю.

Зазначене порушення права на працю обґрунтовується тим, що судноплавні компанії, зокрема іноземні судноплавні компанії, а також державні органи, не зможуть перевірити документи позивача у прийнятний для них термін, що позбавить його можливості отримати нову роботу.

У якості прикладу відмови у працевлаштуванні, після введення нового порядку отримання інформації з Державного реєстру документів моряків, позивачем надано лист від крюїнгової компанії ТОВ «Марин Сервис ЛТД», яким повернуто надані ним для працевлаштування документи у зв`язку з неможливістю здійснення їх перевірки за допомогою веб-порталу Адміністрації судноплавства.

Враховуючи викладене, позивач просить забезпечити його адміністративний позов, шляхом встановлення заборони для суб`єкта владних повноважень щодо вчинення дій з обмеження доступу до веб-порталу https://vrf.marad.gov.ua для здійснення перевірки дійсності документів моряка, з метою його працевлаштування до набрання законної сили рішенням у даній справі.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про забезпечення адміністративного позову, а також перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність забезпечення позову.

Між тим, колегія суддів вважає, що порядок ведення Державного реєстру документів моряків врегульовано Положенням про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1499 (далі Положення № 1499).

Так, згідно п. 138 Положення № 1499, користувачами Державного реєстру документів моряків є моряки, судноплавні компанії, заклади освіти, заклади з підготовки моряків, державні органи, зокрема органи іноземних держав, що є сторонами Конвенції 1978 р. та/або 1995 р.

Згідно п. 142 Положення № 1499, Державний реєстр документів моряків ведеться українською та англійською мовами. Інформація Державного реєстру документів моряків є відкритою та загальнодоступною. Доступ до інформації є безоплатним. Для фізичних та юридичних осіб інформація з Державного реєстру документів моряків надається шляхом пошуку за відомостями про власника документа або пошуку за відомостями кваліфікаційного документа моряка. Інформація надається в електронній формі через портал електронної системи.

В даному випадку, вищевикладеними нормами матеріального права прямо передбачено функціонування в Україні Державного реєстру документів моряків, інформація з якого є відкритою та загальнодоступною.

При цьому, Кабінетом Міністрів України встановлено, що інформація з Державного реєстру документів моряків має надаватись для фізичних та юридичних осіб шляхом надання можливості пошуку за відомостями про власника документа або пошуку за відомостями кваліфікаційного документа моряка в електронній формі через портал електронної системи.

В свою чергу, як зазначено вище, суб`єктом владних повноважень обмежено доступ до Державного реєстру документів моряків в електронній формі через портал електронної системи та встановлено новий порядок отримання інформації з Державного реєстру документів моряків, шляхом направлення на його електронну пошту листів з проханнями про надання такої інформації.

При цьому, колегія суддів констатує, що суб`єктом владних повноважень не зазначено жодної норми матеріального права, якою встановлено бажаний ним порядок надання інформації з Державного реєстру документів моряків.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що вищевикладений висновок суду не є правовою оцінкою оскаржуваних дій суб`єкта владних повноважень та сформований судом лише для визначення чинного правового статусу Державного реєстру документів моряків.

Більш того, колегія суддів зазначає, що на даній стадії розгляду адміністративної справи колегія суддів не може надавати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень по зміні порядку отримання інформації з Державного реєстру документів моряків.

Між тим, як зазначено у вищевикладених нормах процесуального права, суд при вирішенні питання про забезпечення позову повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб, тобто встановити співмірність застосованого заходу забезпечення.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що суб`єктом владних повноважень також не зазначено жодної норми матеріального права, якою передбачено обмеження доступу до інформації з Державного реєстру документів моряків, зокрема тимчасове.

Більш того, саме суб`єкт владних повноважень в своїй апеляційній скарзі зазначає, що інформація з Державного реєстру документів моряків для його користувачів є відкритою та загальнодоступною, але на встановлених ним умовах.

З іншого боку, суб`єктом владних повноважень також не зазначено про можливе настання будь-яких негативних наслідків у разі відновлення попереднього порядку отримання інформації з Державного реєстру документів моряків.

Враховуючи викладене, колегія суддів робить висновок про те, що можливе повернення відкритого доступу до Державного реєстру документів моряків в електронній формі через портал електронної системи, навіть тимчасове, не створить будь-яких негативних наслідків для відповідача та третіх осіб.

При цьому, за умови наявності згаданого вище документального підтвердження факту отримання позивачем відмови у працевлаштуванні через встановлення суб`єктом владних повноважень нового порядку підтвердження документів моряка, колегія суддів вважає, що до прийняття кінцевого рішення у даній справі існує реальна ймовірність порушення права позивача на працю, через неможливість його працевлаштування.

Тобто, визначений судом першої інстанції вид забезпечення позову є співмірним у співвідношенні наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати для позивача в результаті невжиття цих заходів.

Щодо адекватності застосованого судом першої інстанції заходу забезпечення позову, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, єдиним наслідком забезпечення позову у даній справі є відновлення дії Державного реєстру документів моряків у визначеному п. 142 Положення № 1499 порядку, який є чинним станом на моменту розгляду даної справи.

При цьому, із доводів апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень неможливо встановити яким чином запроваджений суб`єктом владних порядок отримання інформації з Державного реєстру документів моряків регламентує строки надання відповіді на отримані електронні листи, а також гарантує надання запитуваної інформації.

Тому, в умовах інтенсивної діджиталізації суспільства та активної боротьби з будь-якими проявами корупції, на переконання колегії суддів, навіть тимчасове спонукання суб`єкта владних повноважень до забезпечення плюралізму способів вільного доступу до інформації з Державного реєстру документів моряків, встановлених чинними нормативно-правовими актами, свідчить про адекватність застосованого судом першої інстанції заходу забезпечення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист або повне поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, так як спірні дії суб`єкта владних повноважень продовжуватимуть порушення прав позивача та можуть унеможливити його працевлаштування до закінчення розгляду даної справи.

При цьому, колегія суддів не приймає доводів апеляційної скарги про те, що застосовний судом першої інстанції вид забезпечення адміністративного спору свідчить про наперед сформовану судом правову позицію у справі та фактично вирішує спірні правовідносини, так як тимчасова заборона спірних дій ще не спроможна повністю захистити права позивача у спірних правовідносинах, оскільки фінальний результат цих дій ще не настав та обсяг потенційно завданої позивачу шкоди ще не встановлений.

Крім того, колегія суддів не приймає посилань апелянта на правові висновки Верховного Суду, так як зазначені апелянтом судові рішення прийнято в інших правовідносинах, які не пов`язані з предметом спору у даній справі.

З іншого боку, враховуючи обсяг доводів апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень та надану їм колегією суддів правову оцінку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів враховує, що судом першої інстанції при розгляді заяви позивача не допущено порушень норм процесуального права, достатніх для скасування оскарженої ухвали, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 308, 311, 316, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року без змін.

Судові витрати, а саме судовий збір за подання апеляційної скарги, покласти на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Єщенко О.В. Крусян А.В.