Справа № 335/2521/23
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2023-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/2521/23 2-а/335/76/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Лєскіна Миколи Сергійовича до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Лєскіна М.С. звернувся до суду із позовною заявою до УПП в Запорізькій області ДПП Національної поліції України, ДПП, у якій просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 289071 від 17.03.2023 року, яка винесена інспектором УПП в Запорізькій області ДПП капітаном поліції Бочковським І.Ю. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Крім того просить суд стягнути з відповідачів на його користь всі документально підтверджені судові витрати, та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 17.03.2023 року о 10 год. 22 хв., інспектором УПП в Запорізькій області ДПП капітаном поліції Бочковським І.Ю. було винесено відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері транспорту та в галузі шляхового господарства та зв`язку, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 289071, згідно якої останнього було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Суть постанови, що оскаржується полягає в тому, що 17.03.2023 року о 10 год. 11 хв., в м. Запоріжжя на перетині вул. Перемоги та вул. Лермонтова, позивач встановив рекламоносій в зоні відведення автомобільних доріг без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 32.1 Правил дорожнього руху.

ОСОБА_1 є працівником шиномонтажу, який розташований за адресою: вул. Перемоги, 62 у м. Запоріжжі. Також, за даною адресою розташована автостоянка та інші об`єкти. Територія за вказаною адресою перебуває у користуванні (оренді) ТОВ «АЗГАРД ГРУП». Позивач є найманим робітником та будь-якого відношення до рекламоносія, який встановлений біля заїзду на територію за адресою: вул. Перемоги, 62 у м. Запоріжжі, що зазначено в оскаржуваній постанові інспектора патрульної поліції, не має та не його власником.

Позивач зазначає, що він не є суб`єктом господарювання та не є посадовою особою, до компетенції якої належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт, а тому не є та не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Крім того, рекламоносій, про який зазначається в оскаржуваній постанові, був встановлений задовго до того моменту, як позивач працевлаштувався до шиномонтажу, та належить ТОВ «АЗГАРД ГРУП».

Враховуючи вищезазначені обставини, постанову вважає незаконною та такою, що не відповідає нормам КУпАП, у зв`язку з чим така підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

31.03.2023 ухвалою судді прийнято до розгляду адміністративний позов, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст.ст. 268272, 286 КАС України, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання без повідомлення (виклику) сторін, надано учасникам справи строк для надання заяв по суті справи та роз`яснено наслідки їх неподання.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції скористався своїм правом на відзив 13.04.2023 року, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні через безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, зазначив, що інспектор, у межах наданих йому повноважень, під час виконання службових обов`язків, які були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, прийняв рішення притягнути позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.140 КУпАП та накласти на нього штраф у розмірі 340,00 грн. Крім того, просив суд відмовити у задоволені вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на їх необґрунтованість та не співмірність.

Копія ухвали суду від 31.03.2023 року та адміністративний позов із додатками, 06.04.2023 рокубули вручені відповідачу УПП в Запорізькій області ДПП, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, станом на 26.04.2023 правом на подання відзиву на позовну заяву управління не скористалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази, які в ній містяться, у сукупності, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що 17.03.2023 року інспектором УПП в Запорізькій області ДПП капітаном поліції Бочковським І.Ю. винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері транспорту та в галузі шляхового господарства і зв`язку, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАВ № 289071, згідно якої останнього було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 17.03.2023 року о 10 год. 11 хв., в м. Запоріжжя на перетині вул. Перемоги та вул. Лермонтова, позивач встановив рекламоносій в зоні відведення автомобільних доріг без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 32.1 Правил дорожнього руху, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, тощо.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ № 18 за 19 грудня 2008 року визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст. ст.283, 284 КУпАП і містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення із зазначенням мотивів відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Як зазначалося, то зі змісту постанови вбачається, що 17.03.2023 року о 10 год. 11 хв., в м. Запоріжжя на перетині вул. Перемоги та вул. Лермонтова, саме позивач встановив рекламоносій в зоні відведення автомобільних доріг без погодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 32.1 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 140 КУпАП.

Разом з тим, у позові позивач зазначає, що він є працівником шиномонтажу, який розташований за адресою: вул. Перемоги, 62 у м. Запоріжжі. Також, за даною адресою розташована автостоянка та інші об`єкти. Територія за вказаною адресою перебуває у користуванні (оренді) ТОВ «АЗГАРД ГРУП». Позивач є найманим працівником та будь - якого відношення до рекламоносія, який встановлений біля заїзду на територію за адресою: вул. Перемоги, 62 у м. Запоріжжі, яка зазначена в оскаржуваній постанові інспектора патрульної поліції, він не має та не є його власником.

Тобто, позивач не є суб`єктом господарювання та не є посадовою особою, до компетенції якого належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт, а тому не є та не може бути суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП.

З відтвореного диску, який було наданого відповідачем до відзиву на позовну заяву, вбачається, що в м. Запоріжжя на перетині вул. Перемоги та вул. Лермонтова в зоні відведення автомобільних доріг, дійсно знаходиться рекламоносій, однак доказів, що саме позивач має будь-яке відношення до нього, тобто є суб`єктом даного правопорушення відеозапис не містить.

Крім того, рекламоносій, про який зазначається в оскаржуваній постанові, був встановлений задовго до того моменту, як позивач працевлаштувався до шиномонтажу, та належить ТОВ «АЗГАРД ГРУП». З матеріалів справи вбачається, що директор ТОВ «АЗГАРД ГРУП» здійснював заходи щодо узгодження з Управлінням патрульної поліції в Запорізької області ДПП Національної поліції України у відповідності до Закону України «Про рекламу» та Закону України «Про дорожній рух» і ним 01.07.2021 року було надано план схему та фото рекламоносія для його розміщення за адресою: вул. Перемоги, 62, м. Запоріжжя.

06.07.2021 року УПП в Запорізькій області ДПП Національної поліції України директору ТОВ «АЗГАРД ГРУП» надана відповідь та рекомендовано звернутися до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, як до органу, який погоджує та надає дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару; реклама на транспорті-реклама, що розміщується на території підприємств транспорту загального користування, метрополітену, зовнішній та внутрішній поверхнях транспортних засобів та споруд підприємств транспорту загального користування і метрополітену; рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача; рекламодавець-особа, яка є замовником реклами для її виробництва та/або розповсюдження; розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Згідно ч. 3 ст. 2 Закону України «Про рекламу» дія цього Закону не поширюється на оголошення фізичних осіб, не пов`язані з підприємницькою діяльністю.

Крім того, у постанові не вказано, чи є позивач суб`єктом підприємницької діяльності або ні, що унеможливлює перевірку правильності обчислення розміру адміністративного стягнення у вигляді штрафу, накладеного відповідачем.

Зазначені вище обставини свідчать про не встановлення інспектором, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони правопорушення та суб`єкта правопорушення саме за ч. 2 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині погодження встановлення рекламоносія, що обумовлює протиправність прийнятої ним постанови.

Інших доказів, які б вказували на вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КУпАП, матеріали справи також не містять.

У даному випадку відповідачем у встановленому порядку не доведено належними та допустимими доказами факт порушення позивачем п. 32.1 Правил дорожнього руху, хоча за приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача, тому суд скасовує зазначену постанову, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закриває у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що постанову серія БАВ № 289071 від 17.03.2023 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.140 КУпАП винесено без достатніх для того підстав, тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про визнання оскаржуваної постанови протиправною, то вона задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, КАС України, встановлено вичерпний перелік рішень суду, які він уповноважений постановити за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання постанови протиправною, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Що до вимог стосовно стягнення судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач у зв`язку із розглядом справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано суду ордер на надання правничої (правової) допомоги від 24.03.2023 року, акт № 1 наданих послуг від 24.04.2023 на суму 2 000,00 грн.

Як вбачається з акту наданих послуг № 1 від 24.04.2023, адвокатом Лескіним М.С. було надано ОСОБА_1 правову допомогу наступного характеру: підготовка та подання адміністративного позову на суму 2 000,00 грн.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений час, значення спору для сторони тощо.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Представник відповідача надавав свої заперечення щодо судових витрат на правничу допомогу.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року по справі №160/6899/20.

З урахуванням зазначеного та розрахунку витрат часу зазначеного представником позивача, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 000,00 грн. є непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, враховуючи викладене, проаналізувавши перелік виконаних робіт (послуг), складність і обсяг складених процесуальних документів, складність справи, та предмет спору, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн.,оскільки саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є пропорційним до предмета спору та іншим критеріям зазначеним вище.

На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору за даним позовом в сумі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 73, 79, 132, 139, 159, 205, 211, 217, 227, 228, 238-239, 241, 246, 250, 255,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 289071 від 17.03.2023 року, прийняту інспектором УПП в Запорізькій області ДПП капітаном поліції Бочковським І.Ю., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 536 (п`ятисот тридцяти шести) гривень 80 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складання, шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І.Рибалко