Справа № 640/12707/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

2) скасувати рішення Міноборони у формі затвердження 25 липня 2022 року Міністром оборони протоколу Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 14 липня 2022 року №129 у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при захисті Батьківщини;

3) зобов`язати Міноборони призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2021 року, відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

4) зобов`язати відповідача надати до суду звіт про виконання судового рішення протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, що не передбачені законодавством.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки смерть її чоловіка стала травма, отримана у період бойових дій в Афганістані під час виконання обов`язків військової служби, відтак одноразова грошова допомога призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті та без прив`язки до часу звільнення з військової служби.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що оскільки смерть підполковника у відставці ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , у той час як звільнений він був 24 квітня 2020 року, тобто у понад річний термін, встановлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відтак оскаржуване рішення є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Крім того, на думку відповідача, посилання апелянта на правові висновки у справах за аналогічних фактичних обставин, що викладені, зокрема у постанові Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 320/6298/19 є помилковим, так як вказані рішення прийняті за інших спірних обставин справи, а тому не можуть бути застосовані під час розгляду апеляційної скарги.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, підполковник ОСОБА_2 проходив службу в Збройних Силах України з 05 серпня 1979 року по 19 грудня 2000 року та з 14 серпня 2015 року по 24 квітня 2020 року, у тому числі безпосередньо брав участь в АТО з 11 червня 2017 року по 01 вересня 2017 року.

У подальшому, ОСОБА_2 звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я наказом НГШ ЗСУ від 14 квітня 2020 року № 8 з правом носіння військової форми.

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2021 року № НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26 січня 2022 року № 18, захворювання підполковника у відставці ОСОБА_2 , які послужили причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язані із захистом Батьківщини.

У свою чергу, позивач як дружина загиблого ОСОБА_2 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка.

Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 14 липня 2022 року № 129, позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, з огляду на те, що смерть підполковника у відставці ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , у той час як звільнений він був 24 квітня 2020 року, тобто у понад річний термін, встановлений Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з моменту звільнення з військової служби і до моменту смерті ОСОБА_2 пройшло більше одного року, вказане свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

За правилами статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною дев`ятою статті 16 Закону №2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, 25 грудня 2013 року Постановою Кабінету Міністрів України № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Згідно з пунктом 3 Постанови №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відтак, право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі безпосередньо пов`язане з датою смерті, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Пунктом 4 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних із проходженням військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Таким чином, Закон №2011-XII та Порядок № 975 містять положення про наявність права на одноразової грошової допомоги у разі смерті особи, звільненої з військової служби, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, але умови отримання одноразової грошової допомоги з цих підстав законодавцем обмежено певним часом - якщо смерть настала протягом року після звільнення її з військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я наказом від 14 квітня 2020 року № 8 з правом носіння військової форми.

Разом з тим, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 26 грудня 2021 року № НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказане, з моменту звільнення з військової служби і до моменту смерті ОСОБА_2 пройшло більше одного року, що свідчить про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю її чоловіка.

Посилання апелянта на судову практику Верховного Суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки остання не є релевантною до спірних правовідносин та такі висновки Верховного Суду сформовані за іншого нормативно-правового регулювання, враховуючи, що положення Закону №2011-XII та Порядку № 975 застосовуються у редакціях, чинних станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 року - дату смерті ОСОБА_2 .

Доводи скаржника про те, що ОСОБА_2 не залежно від наявності у нього статусу військовослужбовця на дату смерті, має право на отримання одноразової грошової допомоги колегія суддів оцінює критично, так як у спірному рішенні відповідач не посилається на відсутність у ОСОБА_2 на момент смерті статусу військовослужбовця.

У даному випадку, підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченою статтею 16 Закону №2011-XII є факт того, що смерть ОСОБА_2 настала понад річний термін після звільнення його з військової служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук